ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний номер справи: 666/5661/13-ц Головуючий в І інстанції Войцеховська Я.В.
Номер провадження: №22-ц/819/1779/21 Доповідач Кутурланова О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

09 листопада 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,
суддів: Майданіка В.В.,
Орловської Н.В.,
секретар судового засідання Юськів І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Крижановський Микола Михайлович, на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 26 березня 2014 року у складі судді Войцеховської Я.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, припинення права власності та користування житловим приміщенням, зобов`язання здійснити державну реєстрацію та виселення,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування позову посилалося на те, що 28.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11224620000, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 38330,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 28.09.2017 року та з оплатою 12,90 % річних за користування кредитом.
28.09.2007 року в забезпечення усіх грошових зобов`язань за зазначеним договором між Акціонерним інноваційним комерційним банком " УкрСиббанк " та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір № б/н, предметом якого є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Внаслідок порушення позичальником виконання зобов`язань за кредитним договором станом на 19.03.2013 року у нього утворилась заборгованість у загальному розмірі  52019,77 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 415794,02 грн., з яких:
- заборгованість за кредитом – 32854,44 доларів США, що в еквіваленті складає 262605,54 грн; 
- заборгованість по процентам за користування кредитом – 19165,33 доларів США, що в еквіваленті складає 153188,48 грн. 
Оскільки відповідач у добровільному порядку не погашає заборгованість за кредитним договором, позивач просив суд в рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 

17 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду із заявою про зміну предмета позову, заявивши позовні вимоги також до  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 , Державної реєстраційної служби Українита, з урахуванням викладеного, остаточно просив:
- в рахунок виконання основного зобов`язання щодо сплати кредитної заборгованості у розмірі 415794,02 грн. за Договором про надання кредиту № 11224620000 від 28.09.2007 pоку, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № б/н від 28.09.2007 року, укладеного між Акціонерним інноваційним комерційним банком "УкрСиббанк", який в свою чергу змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений Воєводіною І.М., приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстровим номером 457, шляхом визнання за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_2 ;
- зобов`язати Державну реєстраційну службу України  здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ПАТ «Дельта Банк» ; 
- припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_2 , в тому числі право володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою; 
- припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ;
       - виселити з зазначеної квартири іпотекодавця ОСОБА_2  та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; 
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 4157,94 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 26 березня 2014 рокупозовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" задоволено частково.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 58,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., шляхом визнання на неї права власності за ПАТ «Дельта Банк»  на підставі договору іпотеки № б/н від 28.09.2007 року, укладеного між Акціонерним інноваційним комерційним банком "УкрСиббанк та ОСОБА_2 в рахунок виконання основного зобов`язання щодо сплати заборгованості у розмірі 52019,77 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно  415794,02 гривень  за договором про надання  кредиту № 11224620000 від 28.09.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним  банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , від імені якої діє адвокат Крижановський М.М., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просила рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 26 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року до участі у справі залучено правонаступника ПАТ «Дельта Банк» - ТОВ «Укрдебт Плюс».

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , –  ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Укрдебт Плюс», посилаючись на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 26 березня 2014 року оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині не переглядається.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що  апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28.09.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2   укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11224620000, згідно якого останньому надано кредит у розмірі 38330,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 28.09.2017 року та з оплатою 12,90 % річних за користування кредитом.
У подальшому сторони погоджували зміни до кредитного договору шляхом укладання додаткової угоди, визначилися із графіком погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору та дійшли згоди щодо сукупної вартості отриманого кредиту.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором позичальник згідно договору іпотеки б/н від 28.09.2007 року передав в іпотеку АКІБ «УКРСИББАНК» трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Л.М за реєстровим № 3155. 

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» продало, а ПАТ «Дельта банк» купило право вимоги за кредитними договорами, в т.ч. й за договором № № 11224620000, укладеним із ОСОБА_2 . 
Уступка права вимоги відбулася на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, передача права вимоги оформлена актом прийому-передачі документації за договором, складеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 13.02.2012 року. 

З наведеного вбачається, що право вимоги, яке виникло у зв`язку з укладенням кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора перейшло до позивача у справі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не виконував належним чином умови кредитного договору щодо повернення коштів, сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого, згідно виписки по кредиту, складеної ПАТ «УкрСиббанк» за ним рахується заборгованість, яка станом на 19.03.2013 року складає 52019,77 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 415794,02 грн., з яких:
- 32854,44 доларів США, що еквівалентно 262605,54 грн. – заборгованість за кредитом; 
- 19165,33 доларів США, що еквівалентно 153188,48 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.32-39)

28.03.2013 року ТОВ «КК «Вердикт» від імені і за дорученням ПАТ «Дельта Банк» надіслало письмову вимогу про необхідність виконання умов кредитного та іпотечного договорів у добровільному порядку, однак ці вимоги залишені без уваги з боку ОСОБА_2 .
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з  неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, при цьому вважав, що можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб, як набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду не виключається, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке є способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.
Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість та недоведеність позивачем.
       Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині з огляду на наступне.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальним правилом право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Відповідно до  статті 392 ЦК України власник майна вправі пред`являти позов на підтвердження наявного у нього права власності у разі, якщо таке його право не визнається, заперечується або оспорюється іншою особою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. 

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналіз вказаних норм вказує на те, що законом чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 
Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;
- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.
Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Отже, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.
Тобто, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.
При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15. Підстав для відступу від зазначеного правого висновку не знайшла і Велика Палата Верховного Суду, зазначивши у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами іпотечного договору від 28.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі:
-Рішення суду;
-Виконавчого напису нотаріуса;
-Позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та ЗУ «Про іпотеку»;
-З інших, передбачених законодавством України підстав.
У пункті 5.2 Іпотечного договору сторони визначили, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема згідно п.п.5.2.1. – передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому ЗУ «Про іпотеку».
Отже, застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом укладення окремого договору про передачу права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.
За таких обставин, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, оскільки з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб як набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду.

Встановивши вказані обставини справи, керуючись ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», так як суд не наділений повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Посилання ТОВ «Укрдебт Плюс» у відзиві на апеляційну скаргу на постанову Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №200/5731/14-ц колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що обставини у вказаній справі не є тотожними з обставинами у справі, що розглядається. 
Зокрема, справа № 200/5731/14-ц у період 2014-2016 років була розглянута судами першої, апеляційної інстанції, а також Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховним Судом України.
Після набрання законної сили вказаними рішеннями суду позивач реалізував своє право, зареєстрував право власності на іпотечне майно за собою та розпорядився ним на свій розсуд, зокрема здійснив відчуження частини майна на користь третіх осіб, в той час, як у справі, що переглядається, ПАТ «Дельта Банк» після набрання законної сили рішенням суду право власності на іпотечне майно за собою не зареєстрував, а навпроти 13.05.2020 року здійснив відчуження права вимоги за кредитним та іпотечним договорами ТОВ «Укрдебт Плюс», згідно реєстраційних відомостей майно до теперішнього часу зареєстровано за ОСОБА_2 , що свідчить про те, що скасування рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 26 березня 2014 року не призведе до непропорційного втручання у право позивача та інших осіб на мирне володіння майном, безпідставного звільнення позичальника від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та порушення принципу res judicata (правової визначеності).

Приймаючи до уваги викладене, рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 26 березня 2014 року як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 26 березня 2014 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, відмовити.
В іншій частині рішення суду не переглядалося, як таке, що не оскаржувалося.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
       Повний текст постанови виготовлено 01.12.2021 року.

Головуючий    О.В. Кутурланова 
Судді: В.В. Майданік 
        Н.В. Орловська