КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
22 листопада 2021 року
 
м. Київ
 
справа №755/11057/19
 
провадження № 22-ц/824/12938/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Стрижеуса А.М. 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі - Київська міська прокуратура, Державна казначейська служба України  
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 
 
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року у складі судді Гончарук В.П.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної  шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, в якому, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь позивача 57 676,00 грн моральної шкоди, за весь час дії незаконного вилучення та утримання паспорту громадянина України.
Зазначала, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від                  21 лютого 2018 року по справі № 755/12538/17, 1-кс/755/966/18 по кримінальному провадженню за №12017100040002966 надано слідчому Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві Мєшковому Костянтину Олександровичу тимчасовий доступ до документу-паспорту громадянина України ОСОБА_1 шляхом вилучення, у разі її добровільної видачі паспорту в службовому приміщенні Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, для проведення почеркознавчої та технічної експертиз.
23 лютого 2018 року на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва, слідчим Мєшковим К.О. у позивача було вилучено паспорт громадянина України ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , виданий Міським відділом №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 20.02.1998 року, про що складений опис речей і документів. 
Вказала, що неодноразово зверталася з листами та клопотаннями про повернення паспорта громадянина України, але паспорт так і не був повернутий позивачу.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року по справі 755/16567/18 зобов`язано відповідача повернути позивачу паспорт, у зв`язку з тим, що дії відповідача є протиправними.
Посилалася на те, що отримала паспорт лише 19 лютого 2019 року.
За вказаних обставин зауважувала, що паспорт був відсутній у зв`язку з незаконними діями відповідача, що перешкоджало їй в реалізації соціальних, економічних, трудових та інших конституційних прав.
На підставі викладеного, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. 
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 17 011 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 10 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася безпосередньо до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи та дійшов помилкового висновку про початок порушення її конституційних прав органом досудового розслідування лише з часу постановлення ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року, оскільки клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Тобто з 25 лютого 2018 року почалось незаконне вилучення та утримання її паспортного документу та продовжувалось до                       19 лютого 2019 року, а саме 12 місяців.
Відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції місцевий суд визнав факт заподіяння моральної шкоди діями працівників Київської міської прокуратури, яка була спричинена позивачу за час не виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у кримінальному провадженні №12018100040002193. Розмір моральної шкоди у сумі 17 011 грн судом визначений з урахуванням правила частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року по справі № 755/12538/17, 1-кс/755/966/18 по кримінальному провадженню за №12017100040002966 надано слідчому Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві Мєшковому Костянтину Олександровичу тимчасовий доступ до документу-паспорту громадянина України ОСОБА_1 шляхом вилучення, у разі її добровільної видачі паспорту в службовому приміщенні Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, для проведення почеркознавчої та технічної експертиз.
23 лютого 2018 року на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року, слідчим Мєшковим К.О. у позивача було вилучено паспорт громадянина України ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 виданий Міським відділом №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 20.02.1998 року.
Відповідно до опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді слідчим Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Мєшковим К.О. 23 лютого 2018 року вилучено паспорт громадянина України ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 виданий Міським відділом №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 20.02.1998 року володільцем якого є ОСОБА_1 .
Відповідно до листа Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві від 29 березня 2018 року позивача повідомлено, що її звернення у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100040002966 від 04.03.2017 року з правовою кваліфікацією вчинених позивачем кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України, направлено до суду з обвинувальним актом.
У вищезазначеному листі також повідомлено, що з кримінального провадження №12017100040002966 від 04.03.2017 року були виділені матеріали в окреме кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018100040002193 від 02.03.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки вилучений паспорт має ознаки підроблення і у зв`язку з цим буде направлений на технічну експертизу документів, як речовий доказ у кримінальному провадженні.
08 листопада 2018 року позивач звернулася зі скаргою на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури №4, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №12018100040002193 від 02.03.2018 року щодо неповернення паспорта громадянина України, зі змісту якої вбачається що позивач просила визнати протиправним бездіяльність Київської місцевої прокуратури №4 щодо неповернення паспорта, виданого на ім`я ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , виданий Міським відділом №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 20.02.1998 року, тимчасово вилученого на підставі ухвали слідчого судді 23 лютого 2018 року, та зобов`язати прокурора Київської місцевої прокуратури №4, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №12018100040002193 від 02.03.2018 року або іншу уповноважену особу повернути паспорт громадянина виданого на ім`я ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , виданий Міським відділом №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 20.02.1998 року
У відповідності до ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 затверджений Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження.
Спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125, затверджена Інструкція про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду.
Пунктом 58 Інструкції передбачено, що після винесення вироку (ухвали), постанови про закриття кримінальної справи в книзі (журналі) обліку речових доказів робиться відмітка про прийняте рішення щодо речових доказів та іншого майна із зазначенням змісту та дати рішення.
Рішення щодо речових доказів підлягає виконанню після набрання вироком (ухвалою) законної сили або після закінчення строку оскарження ухвали, постанови про закриття справи.
Якщо речові докази та інше майно знаходяться на спеціальному зберіганні, за місцем їх зберігання надсилається копія або виписка з вироку, ухвали, постанови, де вказується про подальшу долю цих об`єктів. Прийняте рішення є обов`язковим для керівників тих установ, де зберігаються речові докази.
Речові докази та інше майно, яке підлягає поверненню власникам, видається їм у натурі під розписку, яка долучається до кримінальної справи та нумерується наступним її аркушем. Про можливість отримання зацікавленими особами вилучених у них предметів та цінностей їм повідомляється письмово, копія повідомлення долучається до кримінальної справи. В розписці отримувач вказує дані свого паспорта або іншого документа, який засвідчує його особу та місце проживання. У разі неможливості особистої явки власника предметів і цінностей вони можуть бути отримані за його довіреністю іншою особою, розписка якої разом з довіреністю також приєднується до справи. Якщо власником є підприємство, установа, організація, предмети і цінності передаються їх представникам при наявності довіреності, документа, що засвідчує особу, і під розписку.
В окремих випадках орган дізнання, досудового слідства, суд може повернути власникам вилучені у них речі для зберігання і до прийняття рішення у справі, якщо буде визнано, що це непризведе до виникнення перешкод для успішного провадження у справі.
У п. 49 Інструкції зазначено, що речові докази, розміщені в спеціальних сховищах, а також ті, які не знаходяться разом із справою, зараховуються за тим органом, куди передається кримінальна справа, про що надсилається повідомлення за місцем зберігання речових доказів і робиться відмітка в книзі про те, в кого вони перебувають на зберіганні.
Відповідальність за збереження речових доказів несе особа, відповідальна за зберігання речових доказів органу, де вони зберігаються.
Відповідно до п.п. 82-83 Інструкції прокурори, начальники слідчих підрозділів, начальники органів дізнання, керівники апаратів судів, за обов`язковою участю особи, відповідальної за збереження речових доказів, зобов`язані не рідше одного разу на рік перевіряти стан та умови зберігання речових доказів, правильність ведення документів по їх прийому, обліку, передачі відповідно до цієї Інструкції.
За результатами перевірки складається акт, що надсилається керівникам вищого рівня прокуратур, слідчих підрозділів, органів дізнання та керівникам апаратів вище стоящих судів, які зобов`язані вживати заходів до обладнання спеціальних приміщень і сховищ для речових доказів, цінностей та іншого майна, вимагати забезпечення належних умов їх зберігання.
Таким чином, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від              05 грудня 2018 року, зобов`язано старшого групи прокурорів Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_2., який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №12018100040002193,повернути паспорт громадянина України ОСОБА_1 .
Згідно листа Київської місцевої прокуратури №4 від 21.01.2019 року, ОСОБА_1 повідомлено, що паспорт громадянина України НОМЕР_1 ,виданий Міським відділом №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 20.02.1998 року на ім`я ОСОБА_1 ,знаходиться на почеркознавчій експертизі та роз`яснено, що                    ОСОБА_1 може звернутися у встановленому законом порядку до СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві для отримання паспорту громадянина України НОМЕР_1 .
За змістомрозписки від 19.02.2019 рокупозивач отримала паспорт громадянина України НОМЕР_1 ,виданий Міським відділом №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 20.02.1998 року на ім`я ОСОБА_1 .
Окрім того, судом першої інстанції було встановлено що, рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів притягнуто прокурора Київської місцевої прокуратури №4 міста Києва ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді заборони строком на три місяці на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи призначення на вищу посаду в органі, в якому прокурор обіймає посаду.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.
Судом установлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи щодо протиправного неповернення (утримання) паспортного документу особі ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обов`язковою умовою для відшкодування шкоди , завданої посадовою чи службовою особою державного органу є визнання дій (бездіяльності) такої особи державного органу незаконним.
Як установлено матеріалами справи, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року зобов`язано старшого групи прокурорів Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_2., який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №12018100040002193,повернути паспорт громадянина України ОСОБА_1 . Встановлено, що заявнику у користуванні засобами захисту чиняться перешкоди діями органів влади держави, що є неприпустимим. Суб`єкт оскарження фактично ухилився від реалізації своєї компетенції. 
Отже, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій посадової особи Прокуратури міста Києва, суд дійшов вірного висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди.
Моральна шкода, завдана органами прокуратури є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, тому підлягають стягненню кошти на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статей 1174, 1176 ЦК України.
Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у правовому висновку Верховного Суду у постанові від                         25 липня 2018 року у справі №638/6944/16-ц.
Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Визнаючи факт заподіяння моральної шкоди діями працівника Прокуратури міста Києва, суд вірно виходив з того, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру бездіяльністю відповідача Київської міської прокуратури.
Позивачем надано сукупність доказів та в судовому засіданні було доведено в повній мірі наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні.
Таким чином, на підставі викладеного, суд першої інстанції, застосовуючи загальні правила статей 23, 1167 Цивільного кодексу України, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також виходячи з співмірності заявлених вимог тим стражданням, яких зазнала позивач у період з 05 грудня 2018 року до 19 лютого 2019 року на час відсутності у неї паспортного документа громадянина України, оскільки остання була вимушена докладати значних зусиль для нормальної організації свого життя, постійно зверталася до органів слідства з заявами та скаргами на неправомірні їх дії, дійшов обґрунтованого висновку про розмір спричиненої їй моральної шкоди у сумі 17 011 грн.
Доводи апелянта, що порушення її конституційних прав почалось саме з 25 лютого 2018 року з незаконного вилучення та утримання її паспортного документу та продовжувалось до 19 лютого 2019 року, а саме 12 місяців, не заслуговують на увагу суду та є необгрунтованими, оскільки саме ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від              05 грудня 2018 року встанолено неправомірність дії/бездіяльності прокурора Київської місцевої прокуратури  ОСОБА_2.
Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.
Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                           В.А. Кравець

Судді                                                                                       О.В. Желепа

                                                                                                 А.М. Стрижеус