ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19071/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 жовтня 2021 року                                                                                             м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
                    
Судді-доповідача:                                                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Федотова І.В., Єгорової Н.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду     від 30 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 від 07 квітня 2020 року №331/1421 про відмову в наданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 03 серпня 2017 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого речового майна станом на 03 серпня 2017 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок за неотримане ОСОБА_1 речове майно станом на 03 серпня 2017 року та виплати компенсацію за неотримане речове майно, що належало ОСОБА_1     до видачі станом на 03 серпня 2017 року.
Позов обґрунтовано тим, що у період з 15.07.2002 по 03.08.2017 позивач проходив військову службу в Збройних Силах України, у період з 30.12.2015 по 03.08.2017 - у Військовій частині НОМЕР_1 за контрактом, де отримував грошове забезпечення. Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 03.08.2017 №174 позивач звільнений з військової служби у запас за пунктом «а»  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач вказує, що при звільненні йому не виплачено компенсацію за неотримане речове майно, у зв`язку з чим 20.03.2020 він звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 із заявою про виплату компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби та про надання позивачу довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало позивачу до видачі на момент його звільнення - 03.08.2017. Проте рішенням від 07.04.2020 №331/1421 позивачу відмовлено у виплаті компенсації за неотримане речове майно та у наданні зазначеної довідки. Вважаючи        свої права        порушеними,        позивач звернувся до суду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.08.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року закрито провадження в частині позовних вимог  про визнання протиправним та скасування рішення Військової частини НОМЕР_1 від 07 квітня 2020 року №331/1421 про відмову в наданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 03 серпня 2017 року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати ОСОБА_1     довідку про вартість неотриманого речового майна станом на 03 серпня 2017 року у зв`язку з усуненням відповідачем оскаржуваного порушення після відкриття провадження у справі.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року позов задоволено повністю, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 03.08.2017.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1  подала апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 30 червня 2021 року, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що у позивача не виникло право на виплату компенсації за неотримане речове майно, оскільки у період з 26 липня 2017 року (момент видання наказу начальника Головного управління персоналу – заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) про звільнення позивача з військової служби) до 03 серпня 2017 року (момент видання наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) про виключення зі писків особового складу), ОСОБА_1 не звертався із рапортом про отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.
При цьому відповідач посилається на Порядок виплати військовослужбовцям, зокрема Збройних Сил, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, яким не визначено механізм виплати грошової компенсації за неотримане речове майно особам, звільненим з військової служби, оскільки даний Порядок встановлює таке право виключно для військовослужбовців, які звільняються у запас або відставку. 
Посилаючись на такі та інші аргументи, відповідач просить задовольнити апеляційну скаргу.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Військової частина НОМЕР_1 , встановлено строк до 15 вересня   2021 року для подання відзиву на апеляційну скаргу. Іншою ухвалою від 31 серпня 2021 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 15 вересня 2021 року.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач вказує, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права.
За наведених у відзиві обставин, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу розглянуто в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.
Перевіривши повноту встановлення Київським окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , у період з 15.07.2002 по 03.08.2017 проходив військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується витягом з послужного списку позивача (а.с.6-7). 
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданим Головним управлінням персоналу Генерального штабу Збройних Сил України 12.08.2015 (а.с.10).
Під час проходження військової служби, на момент звільнення в запас, позивач перебував на речовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом начальника Головного управління персоналу - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.07.2017 №76 майор ОСОБА_1 , старший офіцер інформаційно-аналітичного відділу розвідувального управління (J2) штабу, відповідно до пункту "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5  статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"  звільнений з військової служби у запас.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 03.08.2017 №174 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 , старшого офіцера інформаційно-аналітичного відділу розвідувального управління (J2) штабу з 03.08.2017 виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Дарницького районного у місті Києві військового комісаріату (а.с.36).
Позивачем 04 серпня 2017 року  на ім`я начальника розвідувального управління Військової частини НОМЕР_1 подано рапорт щодо проведення нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби по закінченню контракту (а.с.37).
У зв`язку з тим, що компенсацію за неотримане речове майно під час проходження військової служби позивачу виплачено не було, 11.03.2020 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив у зв`язку зі звільненням з військової служби та незабезпеченням речовим майном виплатити йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, а у разі відмови просив надіслати йому довідку про вартість речового майна, що належить до видачі встановленої форми і письмову відповідь (а.с.39).
  Не погоджуючись із  відмовою у виплаті компенсації за неотримане речове майно, що належало позивачу станом на день звільнення його з військової служби, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами розгляду адміністративної справи відповідачем не доведено правомірності не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації  за неотримане речове майно, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 03.08.2017 року, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.    
Також суд першої дійшов до висновку про те, що у військовослужбовців зберігається таке право навіть після звільнення їх з військової служби.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно з частиною другою  статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"  закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до частини дев`ятої  статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"  звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Абзацом 1 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008  (далі - Положення №1153/2008) передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Відповідно до абз. 3 п. 242 Положення №1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до частини першої  статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"  держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частиною першою  статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ  (далі -    Закон №2011-ХІІ) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджено  постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178  (далі - Порядок №178).
Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - Військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, Військова частина НОМЕР_1 вказує на те, що не отримувала від позивача заяву про виплату компенсації вартості за неотримане речове майно, в той час як надходження такої заяви (рапорту) є обов`язковою умовою проведення виплат згідно із п. 4 Порядку.
Разом з тим, до матеріалів приєднана копія рапорту ОСОБА_1 від 04 серпня 2018 року щодо проведення нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у зв`язку із звільненням з військової служби по закінченню контракту (а.с.37), що адресований начальнику розвідувального управління Військової частини НОМЕР_1 . 
Аналізуючи вищевказані правові норми, суд дійшов висновку про те, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, в тому числі у разі звільнення з військової служби. При цьому, на день звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу військової частини особа має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог  постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію  за неотримане речове майно. 
Відповідно до статей  9,  77 Кодексу адміністративного судочинства України  розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Водночас, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірності відповідної бездіяльності.
З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги  є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі. 
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи суб`єкта владних повноважень не свідчать про наявність передбачених  статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України  підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  242-245,  308,  311,  315-316,  321-322,  325,  328-329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частина НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі №640/19071/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                                                                                 О.М. Кузьмишина
Судді                                                                                                                                            І.В. Федотов
                                                                                                                                                   Н.М. Єгорова