ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 140/2107/21 пров. № А/857/13379/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                        Обрізко І.М., 
суддів                                                            Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,
за участю секретаря судового засідання          Лутчин А.М.,
за участю позивача                                         ОСОБА_1 ,
за участю представника відповідача                    Невелич Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу  Волинського окружного адміністративного суду  від 13 липня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду, прийняту суддею Волдінер Ф.А. у м.Луцьку у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів,-          
                                                            встановив:
  
ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся з адміністративним позовом до Національної поліції України (надалі – відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ від 01 грудня 2020 року № 1349 о/с в частині призначення ОСОБА_1 , державного службовця 8 рангу на посаду головного спеціаліста сектору державного нагляду за охороною праці Департаменту управління майном Національної поліції України (далі - наказ № 1349 о/с від 01.12.2020 року); наказ відповідача від 17 лютого 2021 року № 201 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (далі - наказ № 201 від 17.02.2021 року); поновити на посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Полтавській області) Управління забезпечення прав людини Національної поліції України з 01 грудня 2020 року; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня незаконного призначення по день ухвалення рішення у справі з відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів; визнати протиправним та скасувати наказ від 26.03.2021 року № 433 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (далі - наказ № 433 від 26.03.2021 року); зобов`язати керівництво НПУ ініціювати проведення службового розслідування у відношенні Директора ДУМ НПУ ОСОБА_2 , заступника начальника ДКЗ НПУ полковника поліції Андрія Долгова , членів дисциплінарної комісії, утвореної відповідно до наказів НПУ від 30.12.2020  року № 1049 та від 05.02.2021 року № 96, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за фактом порушення прав та законних інтересів позивача, що виразилось у його незаконному призначенні наказом НПУ від 01.12.2020 року №1349 о/с, необ`єктивному проведенні службових розслідувань, порушенні строку проведення дисциплінарного розслідування, розпочатого наказом НПУ від 05.02.2021 року № 96, незаконному притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності наказами НПУ від 17.02.2021 року № 201 та від 26.03.2021 року №433.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду  від 13 липня 2021 року адміністративний позов залишено без розгляду відповідно до ч.3 ст.123 КАС України у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду в частині позовних вимог.
Суд виходив з того, що при визначенні строку звернення до суду у даній справі, слід застосовувати місячний строк встановлений приписами частини п`ятої без врахування інших положень статті 122 КАС України.
Суд звернув увагу на те, що позивач ознайомився із наказом від 01.12.2020  року № 1349 о/с 06.01.2021 року, тому початком перебігу строку на звернення до суду у даній справі слід вважати 07.01.2021 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 28.02.2021 року, тобто з порушенням визначеного процесуальним законом строком.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу із порушенням норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення є спеціальним строком та обмежується місячним терміном. Однак, якщо законодавство передбачає досудове врегулювання спору, то такий строк відраховується з моменту вручення рішення, прийнятого за результатами розгляду скарги  або дня звернення до суб`єкта владних повноважень із відповідною заявою.
На підставі ст.11 Закону України «Про державну службу» в розумінні ч.1 ст.17 КАС України  скористався правом досудового врегулювання спору і у місячний строк звернувся до Голови НПУ, а також до суду відповідно до положень ч.4 ст.122 КАС України, тобто в межах тримісячного строку , який обчислюється з дня вручення рішення за результатами розгляду його скарги.
Звертає увагу на те, що не отримував лист Департаменту кадрового забезпечення від 02.12.2020 року № 7401/12/1/2/03-2020, а наданий  фіскальний чек № 3000468013 від 02.12.2020 року не є належним доказом надсилання листа, оскільки за ним неможливо встановити вміст поштового відправлення. Заперечує факт телефонних розмов з начальником сектору кадрового забезпечення ОСОБА_9 .
Маються покликання на позицію Європейського Суду з прав людини.
Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28 лютого 2021 року шляхом формування документу в системі «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся із даним позовом.
Відповідно до  вимог ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 3 цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що приписами чинного законодавства визначено спеціальний місячний строк звернення до суду, недотримання, якого є підставою для залишення такого позову без розгляду.
Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Визначені процесуальним законом строки, про які зазначено вище, це той орієнтовний період часу, протягом якого позивач мав би проявити інтерес стосовно свого позову, якщо він дійсно зацікавлений у тому, щоб провадження у справі було відкрито, а його спір вирішено.
Строк звернення до суду для такої категорії спорів доволі стислий - один місяць, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк з одного боку має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист, з іншого боку - є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби.
Підсумовуючи зазначене вище, реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства, зокрема в спорах, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.
Відтак, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Тобто, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
При цьому, порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 440/3408/19 та в ухвалі від 24.06.2020 року у справі № 9901/277/19.
Так, наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно ч. 3 вказаної статті, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Таким чином, дотримання строків на подання позовної заяви є однією з умов дисциплінування учасників судового процесу. У випадку ж пропуску строку, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
У той же час, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123 КАС України).
Судом із матеріалів справи встановлено, що позивач ознайомився із наказом від 01.12.2020 року № 1349 о/с «По особовому складу»  06.01.2021 року, що визнається самим позивачем.
Однак з позовними вимогами ОСОБА_1 звернувся 28.02.2021 року, з пропуском місячного строку звернення до суду встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України, пов`язаного з прийняттям,  проходженням та звільненням з публічної служби. 
Апелянт зазначає, що він намагався вирішити спірне питання у досудовому порядку та 06.01.2021 року  з використанням мережі Інтернет через Сервіс автоматизованої обробки та контролю вхідної кореспонденції до НПУ  він подав скаргу на ім`я Голови НПУ  з приводу незгоди з наказом від 01.12.2020 року № 1349 «По особовому складу»  в частині призначення  його на посаду головного спеціаліста  сектору державного нагляду за охороною праці  ДУМ НПУ. Відповідь датована 10.02.2021 року, а з позовом звернувся 28.02.2021 року, тобто в межах строку, передбаченого ч.4 ст.122 КАС України.
З приводу даного обґрунтування, колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові  від 06.03.2019 року у справі  №804/2536/16, коли позивач пояснив пропуск звернення до суду досудовим вирішенням спору, а саме - зверненням до керівництва органу, суд обґрунтовано зазначив про відсутність підстав до застосування положень наведеної норми до позивача, оскільки процедура досудового вирішення спору у справах щодо проходження громадянами публічної служби чинним законодавством не передбачена. 
Колегія суддів зазначає, що причини, якими позивач обґрунтовує пропуск строку звернення до суду (досудове вирішення спору), є неповажними та не перешкоджали останньому оскаржити наказ у встановлений процесуальним законом термін паралельно адміністративному оскарженню.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у даному випадку, звернення в порядку досудового врегулювання спору не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, так як у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби досудове врегулювання спору не передбачене.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Крім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45).
Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).
Позивач мав усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у розумні строки, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Таким чином, ОСОБА_1 подано позовну заяву після закінчення строків, встановлених законодавством, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи (питання). 
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-                                                            

                                                          постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду  від 13 липня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 140/2107/21 -  без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 13.10.2021 року.