КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                    Апеляційне провадження № 22-ц/824/13084/2021
                              Справа 755/13074/19
П О С Т А Н О В А

 
Іменем      України
 
03 листопада 2021 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді                Кашперської Т.Ц.,
            суддів                                      Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
            за участю секретаря              Мороз Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Марфіної Н.В. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
В серпні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, збільшивши позовні вимоги, просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь половину фактично понесених додаткових витрат на оздоровлення та розвиток двох дітей в сумі 171572,12 грн., на оплату послуг няні - 75000 грн., на навчання доньки в ліцеї - 54450 грн.
Заявлені вимоги мотивувала тим, що сторони перебували в шлюбі, в якому народились діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З листопада 2018 року сторони не підтримують стосунків, відповідач участі у вихованні дітей не приймає, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Син ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства, має психічне захворювання - епілепсія із змінами особистості по епітипу та дисфоріями, потребує щоденного лікування, консультацій та догляду спеціалістів щотижня, розвитку здібностей в спеціальних умовах з тьютором, енцефалограми двічі на місяць. Крім того, є додаткові витрати на розвиток та оздоровлення доньки ОСОБА_11 . 
Позивач 12 липня 2019 року відправила вимогу до відповідача про сплату половини вже понесених нею додаткових витрат на розвиток та оздоровлення обох дітей, однак відповідач її ігнорує. Відповідач має доходи, які дозволяли та дозволяють йому нести витрати на оздоровлення та розвиток здібностей, навмисно ухиляється від утримання дітей.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 95414,27 грн. додаткових витрат на утримання дитини та судові витрати 8125 грн., в решті позову відмовлено.
 
Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким в позовівідмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що витрати позивача, які суд визнав додатковими витратамина дітей, що пов`язані з їх хворобами, лікування яких знаходиться поза межами аліментних зобов`язань, становлять 40828,54 грн., відповідно половина таких коштів дорівнює  20414,27 грн. Вважав, що наявність чеків на придбання ліків не може підтверджувати факт самого прийняття цих ліків.
Судом стягнуто як додаткові витрати 75000 грн. на послуги няні-тьютора відповідно договору від 31 серпня 2019 року, який відповідач вважає фіктивним, оскільки особа, з якою укладено договір, не має відповідної медичної або педагогічної освіти, і йому незрозуміло, як людина без медичної освіти може надати допомогу хворій дитині, у якої трапляються епілептичні припадки. Оплата по договору проведена разово, що не відповідає вимогам трудового законодавства. 
Не погоджувався з висновками суду щодо можливості відповідача компенсувати половину понесених позивачем витрат на дітей, враховуючи, що він припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця 22 листопада 2019 року, в зв`язку зі складною ситуацією в країні через поширення коронавірусної інфекції перебуває по місцю реєстрації і живе за рахунок присадибної ділянки, не має коштів, щоб нести додаткові витрати на утримання дітей.
Посилався на рішення ЄСПЛ «Котенко та інші проти України», «Проніна проти України».
Вважав, що при розгляді справи суд діяв необ`єктивно, упереджено і рішення підлягає скасуванню.
 
Від позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, посилаючись на отримання апеляційної скарги після строку для подання відзиву, встановленого судом, просила поновити їй строк для подання такого відзиву,рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року в частині вимог, в задоволенні яких судом було відмовлено, скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, судові витрати в сумі 10000 грн., які позивач планує понести в суді апеляційної інстанції, стягнути з відповідача.
Враховуючи, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а також приймаючи до уваги, що право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання та продовжити позивачу процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилалася на те, що відповідачем не надано доказів, клопотань про проведення судових експертиз в галузях знань щодо необґрунтованості призначених ліків не заявляв, не викликав лікаря-психіатра, у якого перебуває на обліку син або який призначив ліки, а висловив в скарзі лише свої власні необґрунтовані та непідтверджені припущення, не будучи фахівцем в медичній та фармацевтичній галузі.
В частині незгоди відповідача зі сплатою додаткових витрат на послуги няні зазначала, що відповідач, явка якого була визнана обов`язковою, особисто не з`явився під час допиту свідка-няні, питання її освіти не з`ясував, що входило в її обов`язки, не цікавився. Крім того, він мав можливість заявити клопотання про витребування медичної книжки та рекомендацій у няні, однак цього не зробив. Твердження відповідача про фіктивність договору, укладеного з нянею як договір про виконання робіт та надання послуг, а не трудовий договір, як помилково вважав відповідач, не доведено рішенням суду про недійсність такого правочину.
Наголошувала, що відповідачем не надано доказів того, що останній проживає за місцем реєстрації і живе за рахунок присадибної ділянки, натомість в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують висновки суду про значні доходи відповідача.
 
Позивач ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року в частині відмови в позові та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення половини додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_11 в ліцеї, суд не звернув уваги на пояснення позивача, її представника та дитини, а саме, що навчання в школі повного дня надає безпеку старшій доньці від молодшого хворого брата, враховуючи, що відповідач не бере на себе обов`язок участі у вихованні дітей. 
Зазначала, що відповідач має доходи, які дозволяли і дозволяють йому нести витрати на оздоровлення та розвиток здібностей дітей, що підтверджується відомостями про доходи відповідача, надходженнями на його карткові рахунки. Відомості про надходження на його карткові рахунки як ФОП до 22 листопада 2019 року, так і після закриття ФОП в листопаді 2019 року не змінились. Пояснення представника відповідача, що погашення заборгованості по картці здійснюється за рахунок запозичених і кредитних коштів, не підтверджуються жодними доказами. При цьому відповідачем сплачуються аліменти по 2500 грн. на утримання двох дітей, але цього є недостатньо, і визначаючи розмір додаткових витрат, суд мав врахувати відсутність участі відповідача у вихованні дітей, його матеріальний стан та критично поставитися до можливості сплачувати аліменти, виходячи лише з половини суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і критично поставитися до аргументів про відсутність доходів через пандемію, оскільки основний вид діяльності відповідача «комп`ютерне програмування» жодним чином від пандемії не залежить. Доводи відповідача про те, що він живе з присадибної ділянки, не підтверджені жодними доказами. 
Наголошувала, що заперечуючи проти позову, відповідач посилався на необхідність погашення заборгованості перед іншими особами, разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що на час укладення договорів позики відповідач вже був батьком двох дітей і крім повернення позики, у нього вже існували зобов`язання по їх утриманню і забезпеченню. Крім того, влаштування доньки до приватного навчального закладу повного дня було також і рішенням відповідача, що дитина підтвердила під час заслуховування її думки в суді.
Вважала, що судом неправомірно не взято до уваги надані нею докази додаткових витрат на навчання доньки та відмовлено визнати такі витрати необхідними та пов`язаними з безпекою старшої доньки, захворюванням молодшого сина, відсутністю участі батька у вихованні дітей в натурі та рекомендаціями психолога стосовно навчання доньки, які викладені у висновку від 01 червня 2021 року.
 
Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 направив відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення в частині вимог, в задоволенні яких судом було відмовлено, залишити без змін, а скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.
Посилався на те, що в апеляції зазначено, що сторони нібито вирішили спільно, що донька буде вчитися тільки в цьому ліцеї, однак це твердження скаржниці не відповідає дійсності та жодним доказом не підтверджено, а відповідач був з самого початку проти навчання доньки в цьому ліцеї, оскільки він дуже дорогий. Відповідач вважає і вважав, що дитина може відвідувати будь-яку державну безкоштовну школу і здобувати там повну загальну середню освіту, а якщо ОСОБА_11 хоче розвивати свій художній талант, це можна робити в гуртках.
Не погоджувався з твердженням позивача в апеляційній скарзі про необхідність навчання доньки в даному ліцеї, нібито обумовлену забезпеченням її безпеки і зайняття повного дня, вважаючи його таким, що суперечить доказам зайняття з молодшим сином нянею-т?ютором, яка завжди перебуває поруч з ним.
Наголошував, що ОСОБА_4 може сам себе обслуговувати, добре орієнтується в комп`ютері, але вчитися лінується, хоча ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначала про його побутову безпорадність і агресію.
Щодо зайняття доньки в школі впродовж повного дня, про який стверджує ОСОБА_3 , вказував, що в будь-якій школі при навчанні дитини в старших класах уроки продовжуються до 15:00 - 17:00 години дня та має можливість харчуватися в навчальному закладі, і в будь-якому випадку дитина повертається додому, незважаючи, чи вчиться вона в ліцеї або в іншій школі.
Зазначав, що з огляду на епідеміологічну ситуацію в країні, не є зрозумілим, чи будуть учні відвідувати зайняття або навчальні заклади перебуватимуть на карантині, а відтак є незрозумілим, навіщо сплачувати за навчання таку велику суму коштів.
Не погоджувався з доводами ОСОБА_3 , що він міг би забирати доньку до себе, оскільки проживає в м. Тараща на великій відстані від м. Києва, власного автомобіля не має. Фінансовий обов`язок по утриманню дітей ним виконується в повному обсязі, оскільки на момент розгляду справи в суді він офіційно сплатив позивачу аліменти в розмірі 258000 грн., перед розлученням позивач забрала суму в 10000 доларів США та зняла кошти з його кредитки в розмірі 14000 грн. Крім того, позивач отримує допомогу від держави на дитину-інваліда, починаючи з травня 2019 року.
Пояснював стосовно виписок з рахунків, що на них відображені лише операції по переказу коштів з рахунку на рахунок, з одного банку до іншого, в якому менші відсотки для зняття готівки, тобто одна й та ж сума дублюється в різних банках, виписки по банківським рахункам стосуються періоду, коли відповідач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
 Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
 
Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, суд першої інстанції погодився з необхідністю понесення додаткових витрат на утримання дітей у вигляді витрат на лікування, спортивно-оздоровчі послуги в загальному розмірі 40828,54 грн., половина від яких складає 20414,27 грн., послуги няні для дитини, якій встановлена інвалідність до 18 років і рекомендовано індивідуальне навчання, за договором про надання послуг няні-т?ютора від 31 серпня 2019 року в розмірі 150000 грн., половина від яких складає 75000 грн.
При цьому суд не визнав додатковими витратами на утримання дітей витрати позивача на придбання товарів для ігор, малювання, канцелярії, шкільне приладдя, оскільки такі витрати віднесені до аліментних зобов`язань; на придбання велосипеду та надання фото послуг, з огляду на відсутність доказів, що ці витрати здійснені у зв`язку з розвитком якихось конкретних здібностей дитини.
Також суд не вбачав підстав для визнання додатковими витратами оплату за навчання доньки з отримання середньої шкільної освіти у Міжнародному ліцеї МАУП, оскільки відповідне не вказує на розвиток здібностей дитини, які мають підтримуватись саме у цьому навчальному закладі, а стосовно висновку психолога з рекомендаціями продовжити навчання в улюбленій школі, такий висновок не може бути доказом наявності здібностей, на розвиток яких наявна нагальна потреба саме в цій школі.
Також судом відмовлено у стягненні витрат за договором про виконання послуг няні від 15 листопада 2018 року, оскільки доказів на підтвердження понесення позивачем фактичних витрат за цим договором суду не надано, а стосовно вимог про стягнення з відповідача 80000 грн. очікуваних витрат на дітей суд не вбачав підстав для їх задоволення, оскільки зазначений період їх можливого понесення з вересня 2019 року по червень 2020 року минув за час розгляду справи, однак доказів їх фактичного підтвердження не надано.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими,  відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Судом встановлно, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 34 - 35 т. 1).
На а. с. 39 т. 1 знаходиться копія посвідчення дитини-інваліда ОСОБА_4 до 18 років.
На а. с. 188 т. 1 знаходиться довідка центру по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог, видана 09 грудня 2019 року про те, що ОСОБА_3 знаходиться на обліку та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю, яка з січня по листопад 2019 року склала 10234,51 грн.
На а. с. 187 т. 1 знаходиться довідка-розрахунок заборгованості по аліментах, видана Таращанським районним відділом державної виконавчої  служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 11 січня 2020 року, згідно якого за виконавчим листом № 755/11262/19 з липня 2019 року по грудень 2019 року нараховано 121235,93 грн. аліментів, заборгованість станом на 01 січня 2020 року становить 42,83 грн.
На а. с. 42 т. 1 знаходяться копії 4 рецептів про призначення ліків ОСОБА_4 .
На а. с. 8 - 11 т. 1 знаходиться копія договору від 05 листопада 2018 року про виконання послуг няні-т?ютора, укладеного ОСОБА_3 з ОСОБА_6 , за умовами якого виконавець зобов`язується виконати послуги няні-т?ютора по догляду за дитиною-інвалідом, допомоги в навчанні, розвитку комунікативних навичок та загальній соціалізації, а також для надання спеціалізованої допомоги (нейрокорекції) при проявах симптомів хвороби; договір укладається на строк 1 учбовий рік, тобто до 15 липня 2019 року з правом подальшого продовження терміну угоди; виконавець має право на отримання винагороди в розмірі 15000 грн. на місяць.
На а. с. 155 - 156 т. 1 знаходиться копія договору від 31 серпня 2019 року про виконання послуг няні-т?ютора, укладеного ОСОБА_3 з ОСОБА_7 на 1 учбовий рік до 30 червня 2019 року, за умовами договору замовник зобов`язаний сплатити винагороду виконавця 150000 грн. після підписання акту виконаних робіт з виконавцем після спливу строку, передбаченого п. 1.3 даного договору. 
На а. с. 179 т. 4 знаходиться копія платіжного доручення від 29 липня 2020 року про сплату ОСОБА_11 за договором про виконання послуг няні-т?ютора від 31 серпня 2019 року в розмірі 150000 грн.
Згідно довідок школи І-ІІІ ступенів № 36 імені С.П. Корольова м. Києва від 19 квітня 2019 року № 103, від 27 листопада 2019 року № 470, ОСОБА_4 дійсно навчається на індивідуальній формі навчання в 4-В класі, 5-В класі (а. с. 12, 140 т. 1).
На а. с. 144 т. 1 знаходиться довідка міського центру «Психічне здоров`я дітей та підлітків» від 14 вересня 2013 року, згідно якої ОСОБА_4 спостерігається і лікується амбулаторно в Центрі, за своїм психічним станом дитина потребує навчання за індивідуальним планом на дому.
На а. с. 145 т. 1 знаходиться висновок територіального медичного об`єднання «Психіатрія» у м. Києві від 06 липня 2019 року, згідно якого ОСОБА_4 спостерігається на кафедрі з січня 2012 року і проходить амбулаторне лікування; діагноз: аутизм, епілепсія з дисфоріями, затримка психіатричного розвитку, рекомендоване індивідуальне навчання за поведінкою і психічним станом.
Згідно листа Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 28 січня 2020 року, ЛКК по рекомендації індивідуального навчання ОСОБА_4 були проведені на 2016 - 2017 навчальний рік, на 2018 - 2019 навчальний рік, 2019 - 2020 навчальний рік (а. с. 87 т. 2).
На а. с. 137 т. 1 знаходиться копія контракту № 500 від 13 листопада 2017 року про надання освітніх послуг у сфері освіти, згідно якого батьки доручають, а навчально-виховний комплекс «Міжнародний ліцей Міжрегіональної академії управління персоналом» бере на себе зобов`язання у 2017 - 2018 навчальному році здійснювати платне навчання та виховання їх дитини ОСОБА_11 , загальна сума оплати становить 81000 грн.
На а. с. 43 т. 1 знаходиться копія контракту № 500/2019 року від 01 травня 2019 року про надання освітніх послуг у сфері освіти на 2019-2020 навчальний рік, загальна сума оплати становить 99000 грн.
На а. с. 175 - 178 т. 4 знаходиться копія контракту № 500/2020 від 07 червня 2020 року про надання освітніх послуг у сфері освіти на 2020 - 2021 навчальний рік, загальна сума оплати становить 121000 грн.
Згідно довідки навчально-виховного комплексу «Міжнародний ліцей Міжрегіональної академії управління персоналом» від 05 листопада 2019 року № 23, ОСОБА_4 навчається в 8-б класі ліцею з 08 листопада 2019 року (а. с. 133 т. 1).
Згідно довідки навчально-виховного комплексу «Міжнародний ліцей Міжрегіональної академії управління персоналом» від 15 травня 2019 року № 173, за навчання ОСОБА_11 за період з листопада 2018 року по травень 2019 року було сплачено 70000 грн., станом на 15 травня 2019 року заборгованість за навчання та додаткові послуги відсутня (а. с. 36 т. 1 зворот).
На а. с. 174 т. 4 знаходиться копія рахунку на оплату навчання за вересень 2020 року - червень 2021 року ОСОБА_11 в розмірі 108900 грн. і копія квитанції про оплату.
На а. с. 13 - 15, 146 - 154 т. 1 знаходяться копії квитанцій про оплату за навчання ОСОБА_11 у Міжнародному ліцеї МАУП, в розмірі 70000 грн., 7000 грн., 86600 грн., 5000 грн., 6750 грн., 10000 грн., 9000 грн., 9000 грн., 9000 грн., 9000 грн., 10000 грн. та комісії за сплату.
На а. с. 13 - 15 т. 5 знаходиться копія професійного висновку щодо перебігу психологічної роботи з неповнолітніми ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , складеного медичним психологом ОСОБА_8 на запит матері ОСОБА_3 , згідно якого, ОСОБА_11 рекомендовано продовжити навчання в улюбленій школі, де вона почувається стабільно захищеною від наслідків сімейної кризи.
На а. с. 16 т. 1 знаходиться копія довідки ТОВ «Спорт-Ера» від 13 травня 2019 року про те, що дійсно отримало грошові кошти в сумі 6000 грн. як оплату згідно договору від 23 вересня 2018 року за ОСОБА_4 .
На а. с. 17 т. 1 знаходиться копія товарного чеку за придбання велосипеду вартістю 10674,16 грн.
На а. с. 18 - 21 т. 1 знаходиться копія договору про надання фотопослуг від 27 листопада 2018 року (здійснення портфолійної зйомки), копія акту прийому-передачі згідно договору, квитанція про оплату вартості фотопослуг 3000 грн. та  2500 грн.
На а. с. 22 - 23, 27, 29 - 31 т. 1 знаходяться копії фіскальних чеків з аптек на суму 14221,08 грн., 145,20 грн., 719,40 грн., 128,10 грн., 724 грн., 1234,90 грн., 8443 грн.
На а. с. 24 - 25 т. 1 знаходяться копії товарних чеків на придбання канцтоварів на суми 2599,35 грн. та 2384,06 грн.
На а. с. 26, 28 т. 1 знаходиться копія акту про надані медичні послуги № 845702 від 10 лютого 2019 року ОСОБА_11 загальною вартістю 958 грн. (консультація дитячого хірурга, перев`язка), копія рахунку-акту від 18 лютого 2019 року на 650 грн. за проведення ЕЕГ ОСОБА_4 .
На а. с. 29, 128 - 130, 132 т. 1 знаходиться копія замовлення результатів аналізів на суму 724 грн., на суму 965,75 грн., копія фіскального чека за надання послуг дитячого ендокринолога на суму 500 грн., копії консультативних висновків.
На а. с. 32 - 33 т. 1 знаходиться копія договору від 16 липня 2019 року про надання спортивно-оздоровчих послуг ОСОБА_4 вартістю 4900 грн. та копія чеку про оплату договору.
На а. с. 175 - 176, 181 - 182 т. 1, 16 - 17 т. 3 знаходяться відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2019 року.
На а. с. 123 - 126 т. 1 знаходяться копії досліджень УЗД з копіями чеків на 300 грн. та 320 грн.
На а. с. 127 т. 1 знаходиться копія консультативного висновку ендокринолога з чеком на суму 500 грн.
На а. с. 141 - 142 т. 1 знаходяться копії направлень ОСОБА_4 на госпіталізацію у психіатричну лікарю від 10 листопада 2017 року, 26 лютого 2019 року.
На а. с. 157 - 160 т. 1 знаходиться копія договору найму житла (квартири) від 09 листопада 2018 року, укладеного ОСОБА_3 (наймодавець) з ОСОБА_9 (наймач), згідно якого наймодавець надає житло (квартиру) за адресою АДРЕСА_1 (оренду) наймачеві та членам його сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , орендна плата за місяць складає 17000 грн. щомісяця.
На а. с. 189 т. 1 знаходиться повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 22 листопада 2019 року.
На а. с. 193 т. 1 знаходиться копія декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2019 рік, згідно якого ОСОБА_1 відповідно до ст. 292 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу отримано дохід в розмірі 650000 грн.
На а. с. 151 - 192 т. 2, 1 - 11 т. 3, 70 - 89 т. 3, 91 - 112 т. 3, 138 - 221 т. 3, 11 - 100 т. 4 знаходиться інформація щодо наявних в АТ «Перший Український Міжнародний банк», АТ «Універсал Банк», АТ «Ідея Банк», АТ «ОТП Банк», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Альфа-Банк» рахунків на ім`я ОСОБА_1 за період з листопада 2018 року по 2020 рік включно, та виписки з рахунків.
На а. с. 211 - 212 т. 4 знаходиться копія договору найму від 11 лютого 2019 року, укладеного ОСОБА_1 , за умовами якого ОСОБА_1 приймає у тимчасове платне володіння та користування квартиру за адресою АДРЕСА_2 , розмір орендної плати 9000 грн., строк дії договору до 11 липня 2019 року.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом статті 180 СК України (тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
 
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
 
Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). 
 
Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
 
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
 
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі».
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
 
До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 201/15248/16-ц, від 25 березня 2020 року в справі № 165/2594/17 (провадження № 61-44526св18).
 
Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
 
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що є додатковими витратами на утримання дітей витрати позивача щодо купівлі ліків, враховуючи наявність відповідних лікарських призначень (а. с. 142, 141 т. 1), проведення медичних досліджень обох дітей, надання спортивно-оздоровчих послуг, оскільки сину сторін за медичними показаннями захворювання рекомендовані спортивні заняття та заняття в басейні (а. с. 129 т. 1).
Апеляційний суд погоджується з такими висновками, зважаючи на те, що вказані додаткові витрати на утримання дітей підтверджуються відповідними документами (а. с.  16, 22, 23, 26, 28 - 30, 31, 52, 123 - 128 т. 1).
Вказані витрати позивача, які суд першої інстанції визнав додатковими витратами на дітей, що пов`язані з їх хворобами, лікування яких знаходиться поза межами аліментних зобов`язань, становлять 40828,54 грн., відповідно половина таких коштів дорівнює 20414,27 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
 
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , що наявність чеків на придбання ліків не може бути підтвердженням факту самого прийняття цих ліків. 
 
При цьому відповідачем не наведено аргументів, які викликали би сумнів в підтвердженні факту самого прийняття цих ліків, а лише висловлено свої власні припущення без надання відповідних доказів на спростування доводів позивача.
 
Задовольняючи вимоги про стягнення додаткових витрат на оплату послуг няні-т?ютора для ОСОБА_4 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що згідно наявних в матеріалах справи письмових доказів ОСОБА_4 за його станом здоров`я була встановлена потреба в індивідуальній формі навчання у 2013, 2016, 2019 роках, і рекомендації індивідуального навчання були продовжені на 2019 - 2020 навчальний рік (а. с. 130, 143 - 145 т. 1, 87, 214 т. 2), в зв?язку з чим позивачем укладено договір про надання послуг няні-т?ютора з 01 вересня 2019 року на учбовий рік з загальною ціною договору в розмірі 150000 грн. (а. с. 155 - 156 т. 1), і фактична сплата позивачем цих коштів підтверджується копією платіжного доручення від 29 липня 2020 року (а. с. 179 т. 4), отже половина цих фактично понесених витрат позивача на послуги няні-т?ютора відповідно становить 75000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
 
Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, з якими погоджується апеляційний суд, що в даному випадку послуги няні є нагальною потребою, які викликані особливим захворюванням дитини, і відповідні витрати слід віднести до додаткових витрат на дитину.
 
Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , про те, що укладений з нянею договір є фіктивним, з посиланням на те, що особа, з якою було укладено договір, не має відповідної медичної або педагогічної освіти, вміти ладити з дітьми, мати міцне психічне здоров?я, медичну книжку та рекомендаційні листи, вміння надати дитині першу медичну допомогу.
 
Апеляційний суд враховує, що відповідач особисто не з`явився під час допиту няні ОСОБА_7 як свідка, питання її освіти не з`ясовував, що входить до її обов`язків, не цікавився, не заявляв клопотань про витребування медичної книжки та рекомендацій у няні, не з`ясовував наявності у неї теоретичної бази та навичок надання першої медичної допомоги та спілкування з дітьми, в яких наявні випадки агресивної поведінки через особливості здоров`я.
 
Стосовно аргументів відповідача в апеляційній скарзі, що оплату за договором з нянею проведено одноразово, що, на його думку, не відповідає вимогам трудового законодавства і свідчить про фіктивність договору, апеляційний суд звертає увагу, що договір від 31 серпня 2019 року укладений ОСОБА_3 з ОСОБА_7 не в рамках трудового законодавства, а є договором про виконання робіт та надання послуг, укладеним між фізичними особами; питання щодо укладеного договору та проведення оплати за ним не є предметом даного позову, і твердження відповідача про фіктивність договору не доведено відповідним рішенням суду про недійсність такого правочину.
Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 фактично понесених додаткових витрат на дітей у загальному розмірі 95414,27 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, заперечуючи можливість нести такі витрати, не надав суду належних доказів на підтвердження дійсного фінансового стану, що, зокрема, враховує подання даних податкових органів, пенсійного фонду, наявності/відсутності рухомого та нерухомого майна тощо. Натомість суд встановив, що відповідач після припинення сімейних відносин мав доходи, які дозволяють компенсувати половину витрат позивача, що визнані судом додатковими з урахуванням положень ст. 185 СК України, і відповідач не надав суду належні підтверджуючі дані, що всі ці кошти були витрачені на конкретні цілі, які можна перевірити, а відтак суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що відповідачем не доведено відсутності фінансової можливості приймати участь у додаткових витратах на дітей, а наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про протилежне.
 
Такі висновки судом першої інстанції здійснено в результаті повного і всебічного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, зокрема даних Головного управління ДПС у Київській області, Головного управління ДПС у м. Києві (а. с. 95 - 97 т. 1, 174 - 176 т. 1), виписок з банківських рахунків, зокрема, з матеріалів справи вбачається, що за період 2018 - 2020 років відповідач мав у АТ «ПУМБ» 10 гривневих рахунків та 6 валютних рахунків, вкладав кошти на депозитний рахунок, активно вносив та знімав кошти на значні суми (а. с. 151 - 192 т. 2); за даними АТ «Ідея Банк», у цьому банку відповідач має відкритий поточний рахунок і згідно руху коштів на ньому з 01 листопада 2018 року по 03 лютого 2020 року дебет рахунку склав 1490683,53 грн., кредит рахунку становить 1577,65 грн. (а. с. 70 - 89 т. 3).
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , що він припинив підприємницьку діяльність з 22 листопада 2019 року, перебуває за місцем реєстрації і живе за рахунок присадибної ділянки, не маючи коштів, щоб нести додаткові витрати на утримання дітей, апеляційний суд враховує, що будь-яких доказів на підтвердження цих обставин, крім факту припинення підприємницької діяльності, відповідачем надано не було.
 
В поясненнях, наданих ОСОБА_1 суду першої інстанції 11 січня 2021 року (а. с. 7 т. 5) ним зазначалося, що фінансові витрати ним проводяться на обслуговування своїх потреб, використовуючи банківську кредитну карту АТ КБ «ПриватБанк», погашення заборгованості по картці здійснюється за рахунок запозичених коштів у третіх осіб, повернення коштів третім особам здійснюється з коштів кредитної картки.
 
Разом із тим, апеляційний суд враховує, що доказів наявності фінансових зобов`язань з третіми особами відповідачем надано не було.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 відповідач додатково пояснив, що виписки з банківських рахунків відображають операції з переказу його коштів між власними рахунками, з метою зниження відсотків для зняття готівки, і виписки з банківських рахунків стосуються періоду, коли відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
 
Наведеним доводам відповідача було надано належної оцінки судом першої інстанції, а відтак доводи ОСОБА_1 в цій частині зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.
 
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що аргументи відповідача про припинення ним підприємницької діяльності самі по собі не є доказами неможливості сплати позивачу фактично понесених нею додаткових витрат на утримання дітей, оскільки відповідачем не надано доказів, що ним витрачено всі кошти, отримані як доходи за минулий період.
 
Враховуючи вищевикладене, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , що при розгляді справи суд діяв необ`єктивно та упереджено, без урахування його доводів, з порушенням принципу законності та норм матеріального і процесуального права.
 
Відмовляючи в позові ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на навчання доньки, підтверджених квитанціями на загальну суму 346250 грн. (а. с. 13 - 15, 146 - 154, т. 1, а. с. 174 т. 4), суд першої інстанції не вбачав підстав для визнання додатковими витратами оплату за навчання ОСОБА_11 з отримання середньої шкільної освіти у Міжнародному ліцеї МАУП, оскільки відповідне не вказує на розвиток здібностей дитини, які мають підтримуватись саме у цьому навчальному закладі.
 
Судом першої інстанції при цьому було надано оцінку наданому позивачем професійного висновку від 01 червня 2021 року щодо перебігу психологічної роботи з неповнолітніми дітьми із рекомендаціями щодо ОСОБА_11 продовжити навчання в улюбленій школі, де вона почувається стабільно захищеною від наслідків сімейної кризи, приділяти увагу розвитку її художніх талантів за допомогою ліцею і спеціальних курсів, та дійшов обґрунтованого висновку, що наведене не може бути доказом наявності здібностей, на розвиток яких наявна нагальна потреба у навчанні дитини саме в Міжнародному ліцеї МАУП.
 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками, оскільки здійснені позивачем зазначені витрати не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України. 
Позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність навчання доньки в Міжнародному ліцеї МАУП, при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не довела погодження такого вибору з батьком дитини, який у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 такі обставини категорично заперечував. Посилання позивача на думку дитини ОСОБА_11 , що була заслухана в судовому засіданні, дані обставини не спростовують.
 
Апеляційним судом враховуються правові висновки Верховного Суду щодо покладення на позивача обов`язку доведення існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості здобуття безоплатної освіти та необхідності погодження обрання навчального закладу з іншим батьком, викладені в постановах від 26 серпня 2020 року в справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19), від 09 вересня 2019 року в справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19), від  26 червня 2019 року в справі № 601/740/16-ц (провадження № 61-15361св18).
 
Доводи позивача, що лише навчання в школі повного дня з ранку до вечора надає безпеку старшій дочці від молодшого сина (галасливі агресивні фізичні напади через протисудомну терапію), можливість виконувати домашні завдання, займатися в гуртках та харчуватися, є необґрунтованими, з огляду на встановлені судом обставини, що ОСОБА_3 перебуває під наглядом няні-т?ютора, поселеної до його кімнати, до обов`язків якої входить надання першої медичної допомоги вихованцю в разі виникнення симптомів хвороби (а. с. 155 - 156 т. 1), а також, що ОСОБА_3 не позбавлена можливості виконувати домашні завдання, навчаючись в закладі загальної середньої освіти, який надає послуги на безоплатній основі, у передбачених для цього місцях (шкільна бібліотека, комп`ютерний клас тощо).
 
Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що відсутність реалізації батьківських обов`язків з боку батька-відповідача, який не спілкується з дітьми і не запрошує доньку до себе додому для виконання домашніх завдань, змушує її як матір заради безпеки доньки залишати її на навчання в приватній школі повного дня, якою є Міжнародний ліцей МАУП.
 
Крім того, сама по собі можливість здійснення оплати додаткових витрат на дитину без доведення позивачем особливих обставин, якими вони викликані, що передбачено ст. 185 СК України, не є підставою для задоволення позову.
 
Із цих же підстав відхиляються доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що відповідач має доходи, які дозволяють йому нести витрати на розвиток здібностей дітей.
 
Крім того, суд першої інстанції відмовив у стягненні витрат, понесених позивачем на придбання товарів для ігор, малювання, канцелярії, шкільного приладдя на суми 2599,35 грн. та 2384,06 грн. (а. с. 24 - 25 т. 1), велосипеду на суму 10674,16 грн. (а. с. 17 т. 1), фотопослуг для доньки ОСОБА_11 на суму 8500 грн. (а. с. 18 - 21 т. 1), не вважаючи, що такі витрати є додатковими в розумінні ст. 185 СК України, оскільки придбані позивачем товари відносяться до аліментних зобов`язань, а жодних даних, які б свідчили про наявність у дітей здібностей до малювання, велоспорту, що викликало б необхідність у такому разі відповідних додаткових витрат, матеріали справи не містять. 
 
Також судом першої інстанції відмовлено у стягненні з відповідача 80000 грн. очікуваних витрат на дітей та витрат на послуг няні за договором від 15 листопада 2018 року з щомісячною оплатою послуг в сумі 15000 грн. як недоведених.
 
Апеляційний суд погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, і доводів, які б спростовували ці висновки, апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не містять взагалі.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції і зводяться до переоцінки доказів.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.
 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

            Повний текст постанови складено 04 листопада 2021 року.

Головуючий:                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                 Фінагеєв В.О. 
 
                                                                                                                        Яворський М.А.