П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 766/7787/21	
Головуючий в 1 інстанції: Кузьміна О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Херсонській області про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції в Херсонській області (далі – УПП в Херсонській області), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 06.05.2021 року серії ЕАН №4168885, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.122 КУпАП, адже вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 не порушував.
Так, позивач стверджує про те, що інспектор патрульної поліції вимірював швидкість руху його автомобіля на трасі М14, коли позивач вже виїхав з населеного пункту м. Олешки. Тобто, на думку позивача, є хибним твердження інспектора про те, що автомобіль рухався у населеному пункті, де обмеження швидкості встановлено 50 км/год.
ОСОБА_1 також стверджує про те, що інспектор УПП в Херсонській області зобов`язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення, оскільки під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач оспорив допущене порушення і адміністративне стягнення, що на нього накладається. Такі вимоги, на думку позивача, встановлені статтею 258 КУпАП.
Наступне на чому зупинив свою увагу позивач це те, що швидкість автомобіля вимірювалась приладом, який був не повірений та не мав захисту від спотворення інформації, що накопичується, а тому показники такого приладу не є належними доказами вчинення адміністративного правопорушення.
Далі, позивач стверджує про неправомірність складення спірної постанови «на місці вчинення правопорушення», що позбавило його можливості скористатися правовою допомогою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху розглядають органи Національної поліції, а працівники органів і підрозділів Національної поліції розглядають адміністративні справи від імені цих органів. Отже, працівники органів та підрозділів Національної поліції при розгляді справ про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а тому вони не наділені самостійною процесуальною правоздатністю в межах розгляду справ даної категорії у судовому процесі.
За таких обставин, за висновком суду першої інстанції, належним відповідачем у даній справі має бути Департамент патрульної поліції Національної поліції України. Такий висновок суду побудований на статтях 213, 217 та 222 КУпАП.
Однак, позов ОСОБА_1 пред`явив до УПП в Херсонській області, яке не може бути належним відповідачем.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції вказав, що доводи позову не підлягають оцінці, а законність спірної постанови може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги складається з того, що відповідачем у даній справі має бути саме УПП в Херсонській області з яким у трудових відносинах перебуває інспектор, який притягував до адміністративної відповідальності та який діє від УПП в Херсонській області.
Апелянт наполягає на тому, що інспектор УПП в Херсонській області здійснив публічно-владні управлінські функції саме від підрозділу Департаменту патрульної поліції – УПП в Херсонській області.
У зв`язку з тим, що суд першої інстанції обмежився суто формальним підходом до розгляду справи, скаржник вважає, що суд першої інстанції не надав оцінку його доводам про протиправність спірної постанови.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає про необґрунтованість її доводів та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Обґрунтування відзиву зводиться до висновків суду першої інстанції.

07 жовтня 2021 року судом апеляційної інстанції було проведено відкрите судове засідання, за участі скаржника ОСОБА_1 . Колегія суддів, вислухавши пояснення скаржника, вирішила продовжити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.
Також, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року, прийнятої в порядку письмового провадження, від Управління патрульної поліції в Херсонській області були витребувані докази.

Фактичні обставини справи.

06.05.2021 року о 15:18 год., під час несення служби на автомобільній дорозі М-14, 236 км, м. Олешки, у населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі – Правила дорожнього руху) екіпажем УПП в Херсонській області за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000721) було виявлено порушення Правил дорожнього руху.
Так, водій транспортного засобу ГАЗ 3110 з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 83 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 33 км/год., тобто більш ніж на 20 км/год., чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху.
Після чого, водію було подано сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».
Поліцейський підійшов до водія, ким виявився ОСОБА_1 , пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів і попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху, на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) Правил дорожнього руху.
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, було прийнято рішення про винесення відповідної постанови.
Далі, інспектор УПП в Херсонській області повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складатися постанова про адміністративне правопорушення, суть скоєного ним правопорушення, роз`яснив водію його права, згідно статті 268 КУпАП та розглянув справу про адміністративне правопорушення, за результатом чого прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення в сумі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП серії ЕАН №4168885.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4168885 від 06 травня 2021 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

По-перше, слід надати оцінку рішенню суду першої інстанції в розрізі доводів апеляційної скарги, які полягають у тому, що УПП в Херсонській області є належним відповідачем у даній справі.

Проаналізувавши вказане, колегія суддів бажає зазначити таке.

Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Положеннями ч. 1 та 2 ст. 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, за частинами 1, 2 і 3 статті 140). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що національна поліція України (поліція) – це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію»).
За приписами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.
Пунктами 8 та 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, а також регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме – від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та її структурних підрозділів.
Оскільки УПП в Херсонській області є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, при цьому саме посадова особа УПП в Херсонській області розглядала справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає, що даний позов пред`явлено до належного відповідача.
Вказане повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду з приводу того, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення (постанова Верховного Суду від 26 грудня 2019 року по справі № 724/716/16-а).
Таким чином, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства під час ухвалення оскаржуваного судового рішення з підстав того, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Щодо суті позовних вимог, колегія суддів виходить з такого.

Положеннями статті 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно з частиною 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину <…….>,
-          тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає про те, що він заперечував інспектору порушення вимог п.12.4 Правил дорожнього руху, а саме: перевищення швидкості. Позивач ставить під сумнів правильність вимірювання швидкості лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20, оскільки, на його думку, вказаний вимірювач швидкості не повірений та не мав захисту від спотворення інформації, що накопичується, а тому показники такого приладу не є належними доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Перевіривши наявні в матеріалах справи докази, надані відповідачем, суд дійшов такого висновку.
В матеріалах справи наявний цифровий диск (а.с.46) на якому міститься фотознімок та відеозапис під №1620314224_HB000_0506_151704, здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 серійний №ТС000721.
Колегією суддів було проаналізовано вказані докази на комп`ютерному пристрої DELL і.н. 10480068 з яких встановлено, що автомобіль ГАЗ 3110 з номерним знаком НОМЕР_1 , за кермом якого перебував позивач, 06.05.2021 року о 15:18 год. рухався зі швидкістю 83 км/год.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/I-2903-2012 (а.с.45).
На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України наказом від 05.04.2012 року №437 затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.
Матеріали справи також містять свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/20906, яке чинне до 28 грудня 2021 року та яким встановлено, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС000721 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач (а.с.44).

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва Laser Technology Inc, США також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку (а.с.48).
Так, лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Отже, у колегії суддів відсутні сумніви у достовірності, визначеної, зазначеним приладом TruCam LTІ 20/20 №ТС000721, швидкості руху автомобіля 83 км/год., за кермом якого перебував позивач та, відповідно, порушення останнім правил дорожнього руху, а саме: вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.
У зв`язку з цим, доводи позивача, що швидкість автомобіля вимірювалась приладом, який був не повірений та не мав захисту від спотворення інформації, що накопичується не є обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Понад те, слід вказати, що інспектором УПП в Херсонській області, під час складання спірної постанови, були надані водію ОСОБА_1 вказані вище докази щодо законності використання вимірювального засобу. Також водієм було сфотографовано пломбу, яка містилась на вимірювальному засобі TruCam LTІ 20/20 №ТС000721.
Вказані обставини були встановлені судом апеляційної інстанції з відеозапису №20210506195121000583 з нагрудної камери інспектора УПП в Херсонській області, який також було досліджено на комп`ютерному пристрої DELL і.н. НОМЕР_2 .

Колегія суддів також бажає зазначити, що у спірній постанові вказано прилад, яким вимірювалась швидкість автомобіля №ТС000721, а також серія та номер нагрудних камер інспекторів ВТ 01655 та ДМ 5144, що також відповідає вимогам статті 283 КУпАП, що передбачає, які відомості повинна містити постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції також не приймає доводи позивача з приводу того, що він, у момент вимірювання суб`єктом владних повноважень швидкості руху автомобіля, рухався поза межами населеного пункту, з огляду на таке.
Колегія суддів, вивчивши відеозапис №20210506195121000583 з нагрудної камери інспектора УПП в Херсонській області, який зупинив автомобіль позивача, встановила, що інспектором, одразу після зупинки транспортного засобу, було повідомлено позивачу про те, що ним перевищено швидкісний режим у населеному пункті, на що позивач відповів про відсутність відповідного знаку «Кінець населеного пункту». У свою чергу, інспектор повідомив, що водій заїхав до населеного пункту м. Олешки і проїхав відповідний знак, встановлений з обох сторін дороги. На що водій ОСОБА_1 відповів: «добре, складайте протокол».
Тобто, позивач погодився з тим, що він рухався саме у населеному пункті, де швидкісний режим встановлений 50 км/год. та не став заперечувати про це інспектору.

До того ж, слід вказати, що на вимогу суду апеляційної інстанції, УПП в Херсонській області надало відповідні докази, а саме: відеозаписи IMG_7664 та IMG_7665 з відрізком дороги «Початок населеного пункту» м. Олешки та «Кінець населеного пункту» м. Олешки.
Колегією суддів були досліджені вказані відеозаписи на комп`ютерному пристрої DELL і.н. НОМЕР_2 , які були проаналізовані разом з відеозаписом №20210506195121000583 з нагрудної камери інспектора УПП в Херсонській області та встановлено, що швидкість автомобіля Газ 3110 з номерним знаком НОМЕР_1 вимірювалась саме в межах населеного пункту м. Олешки, де швидкість руху обмежена 50 км/год., про що свідчить навколишня місцевість, яка відображена на вказаних відеозаписах.

Також слід вказати, що використання вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме: працівниками управлінь патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника Департаменту патрульної поліції Білошицького О. Г. від 04.10.2018 року. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.
Так, при в`їзді у населений пункт м. Олешки встановлений відповідний знак, який інформує учасників дорожнього руху про проведення, у вказаному населеному пункті, вимірювання швидкісного режиму.

Отже, позивач повинен був знати про те, що на відповідній ділянці дороги проводиться вимірювання швидкісного режиму.

Переходячи до інших доводів позивача, слід зазначити таке.
ОСОБА_1 стверджує про те, що його заперечення поліцейському про скоєне адміністративне правопорушення мало бути наслідком складання останнім відповідного протоколу. Обґрунтовуючи такі доводи посилається на ст.258 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, надаючи відповідь на вказаний довід апеляції, виходить з такого.
Частиною 1 ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП.
Відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
Відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395 (далі – Інструкція №1395).
Пунктом 4 Інструкції № 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
<…> Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП <…> .
Відповідно до абз. 2 п. 5 Інструкції №1395 поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені частинами четвертою і сьомою статті 121, частинами третьою і четвертою статті 122, статтями 122-2, 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123, статтею 124, частиною четвертою статті 127, статтями 127-1, 130, 139, частиною четвертою статті 140, 188-28 КУпАП.
Таким чином, з аналізу зазначених норм вбачається відсутність обов`язку поліцейського складати протокол у випадку вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому посилання позивача про необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення є помилковим.

Є також необґрунтованими доводи позивача, що він був позбавлений можливості написати свої заперечення щодо інкримінованого йому правопорушення, оскільки такі заперечення викладаються лише у протоколі про адміністративне правопорушення.
Однак, з таким твердженням погодитись неможна з огляду на те, що у пункті 7 спірної постанови є графа «до постанови додаються». Тобто, порушник має право викласти свою незгоду щодо інкримінованого йому правопорушення на окремому аркуші та додати його до постанови, в якій зробити відповідний запис у пункті 7.

Щодо доводів позивача про неправомірність розгляду справи відповідачем та винесення постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення слід зазначити таке. Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року № 596-VII внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП. Така позиція суду апеляційної інстанції побудована на висновках Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 серпня 2019 року (справа №524/3206/16-а).	 	

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що суб`єкт владних повноважень правомірно розглянув справу про адміністративне правопорушення та, відповідно, прийняв спірну постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, а доводи позивача з цього приводу є необґрунтованими.

Також позивач стверджує про те, що інспектор УПП в Херсонській області не надав йому можливості скористатися правовою допомогою та задля цього відкласти розгляд справи.
Відповідаючи на даний довід колегія суддів встановила, що з відеозапису №20210506195121000583 з нагрудної камери інспектора УПП в Херсонській області вбачається, що останній, на вимогу водія ОСОБА_1 , запропонував написати відповідне клопотання та погодився перенести розгляд справи на наступний день о 09:00 год. в приміщенні УПП в Херсонській області. ОСОБА_1 почав писати відповідну заяву, а потім відмовився стверджуючи про те, що це нічого не змінить.

Крім того, з вказаного відеозапису колегією суддів встановлено, що інспектором УПП в Херсонській області, відповідно до статті 268 КУпАП, були роз`ясненні водію ОСОБА_1 права, а тому доводи останнього з цього приводу судом апеляційної інстанції не приймаються.

Слід також вказати, що перевищення швидкості руху, як й інші правопорушення, характеризується певним ступенем суспільної небезпеки, яка є категорією об`єктивною й існує незалежно від її оцінки кимось. Саме рівень суспільної небезпеки служить тією головною ознакою, за якою класифікуються певні протиправні діяння та визначається їх належність до кримінальних, адміністративних, дисциплінарних чи інших правопорушень, а також встановлюється міра відповідальності за їх вчинення.

Колегія суддів вважає, що порушення вимог ч.1 ст.122 КУпАП, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, є суспільно небезпечним та може призвести до тяжких наслідків.
Також, колегія суддів бажає звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху.

Колегія суддів вважає, що усі перелічені доводи апеляції не є обґрунтованими, оскільки факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, підтверджений належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 06.05.2021 року серії ЕАН №4168885 прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому скасуванню не підлягає.

Вирішуючи питання обґрунтованості та законності рішення суду першої інстанції, колегія суддів встановила, що по суті справи суд прийняв правильне рішення, але мотиви, з яких виходив суд, є помилковими та такими, що не засновані на законодавстві.
На думку суду апеляційної інстанції, це є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Абзац 2 ч.2 ст.317 КАС України передбачає, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 липня 2021 року – скасувати.
Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Херсонській області про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення – нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Л. В. Стас

суддя                                                             Л. П. Шеметенко