ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9372/21 Справа № 214/6714/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/6714/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради на рішення Саксаганського районного суду міста  Кривого Рогу Дніпропетровської області  від 16 серпня 2021 року, яке ухвалене суддею Прасоловим В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 серпня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020  року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання членом сім`ї наймача, визнання права користування квартирою та права реєстрації місця проживання.
Позовна заява обґрунтована тим, що 0 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , якому, за життя, на підставі ордеру № 1450 від 03.04.1980 року, який було видано на підставі рішення виконкому від 21.03.1980 року №126, дирекції заводу і завкома КМЗ від 25.01.1980 року, було надано право зайняття 1-ї кімнатної квартири, загальною площею 17, 44 кв.м., в квартирі АДРЕСА_1 . 
Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому за № 01.16-13/3/1232 від 28.05.2020 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 06.05.1980 року. 
З ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 1982 року. Вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, який витрачали на продукти харчування, одяг та інші сімейні потреби, мали взаємні права та обов`язки, як чоловік та дружина. При цьому, проживали за адресою: АДРЕСА_2 . 
Позивачка ОСОБА_1 , з лютого 1982 року по сьогоднішній день, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , без відповідного знаходження на реєстраційному обліку. За весь час свого проживання, за власні кошти, сплачувала та продовжує сплачувати комунальні платежі, постійно підтримує цю квартиру у належному санітарному та технічному стані. Наполягає, що вона, як особа, що постійно проживала разом з наймачем і вела з ним спільне господарство, має право та намір продовжувати проживати за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, на теперішній час, документально основним квартиронаймачем є ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що позбавляє її права належним чином користуватися квартирою. До того ж, в неї виникла необхідність переукладення договорів з постачальниками комунальних послуг. Однак, без укладення відповідного договіру найму житлового приміщення, що належить до комунальної власності м. Кривого Рогу, позбавлена можливості це зробити.
Посилаючись на викладене, просила суд: визнати її членом сім`ї ОСОБА_2 , наймача квартири АДРЕСА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 та право реєстрації місця проживання у вказаній квартирі.
Рішенням Саксаганського районного суду міста  Кривого Рогу Дніпропетровської області  від 16 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , членом сім`ї ОСОБА_2 , наймача квартири АДРЕСА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 .
Стягнуто з Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті державного мита у сумі 840 грн. 00 коп.
В апеляційній скарзі відповідач Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність рішення суду вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано положення статті 65 ЖК України про те, що за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні. При цьому, зазначає, що для визнання особи членом сім`ї наймача, необхідно встановити правові підстави вселення до спірного житлового приміщення. Позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вона вселилась у спірну квартиру у лютому 1982 року за взаємною згодою наймодавця і проживала на законних підставах. Не підтверджено нею й сплату комунальних платежів, адже наявні в матеріалах справи квитанції стосуються 2008 року та в них платником вказаний ОСОБА_2 . До того ж, наданий позивачкою Акт про проживання від 11.06.2020 року, підписаний особами, які не проживають у будинку АДРЕСА_3 , тоді як мешканці цього будинку не допитувались у якості свідків по справі. Також, судом не було враховано, що у 1982 році позивачка уклала шлюб з ОСОБА_3 , який не був розірваний на той час, а у позовній заяві остання стверджувала, що проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 , як чоловік та дружина, саме з 1982 року.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 та її представника адвоката Мороза Є.Є., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги про визнання позивачки ОСОБА_1 членом сім`ї наймача ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , та визнання за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено факт набуття права на користування спірним жилим приміщенням, вселення до спірного житлового приміщення саме на умовах постійного проживання однією сім`єю з наймачем та ведення спільного господарства.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.  
Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК України  користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.
Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення, як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Частиною першою статті 106 ЖК України  передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення, як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).
При цьому, під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Оскільки, відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. 
За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.
Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Пленум Верховного Суду України в пункті 9 Постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи є зазначене приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, чи обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням та чи не зберігає ця особа за собою право власності чи користування іншим житлом.
Позивачкою ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності письмової згоди наймача ОСОБА_2 на її вселення, реєстрацію та проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .
Наймач квартири ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , за життя не звертався до відповідних органів з питання реєстрації місця проживання позивачки у спірній квартирі, а тому твердження останньої про постійне проживання у спірній квартирі саме зі згоди квартиронаймача, не підтверджується матеріалами справи, а тому відсутні правові підстави вважати, що остання набула права користування спірною квартирою у встановленому законом порядку. 
До того ж, у період з 1976 року по 1997 рік, позивачка ОСОБА_1 була членом Житлово-будівельного кооперативу «РАССВЕТ-4» та сплачувала пайові внески за квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 109), тобто зберігала за собою право на вказану квартиру, а, як вірно зазначив відповідач Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради в апеляційній скарзі, за змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не могла набути права користування квартирою АДРЕСА_1 .
Крім того, необхідно зауважити й на тому, що навіть після смерті наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачка ОСОБА_1 не зазначала у офіційних документах адресою свого проживання квартиру АДРЕСА_1 . Зокрема, при укладенні Договору дарування домоволодіння від 17 лютого 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Глущенком О.А. та зареєстрованим у реєстрі за №138, ОСОБА_1 місцем свого мешкання вказала будинок АДРЕСА_5 та не зазначала про те, що місце її фактичного проживання є відмінним від місця реєстрації (а.с.113).
За умовами цього Договору, позивачка ОСОБА_1 набула у власність 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_3 .
Отже, позивачка ОСОБА_1 має на праві власності інше житло, у якому зберігає право користування, а тому колегією суддів взагалі не приймаються та не досліджуються на предмет достатності та допустимості докази, надані останньою на підтвердження фактичного проживання у квартирі АДРЕСА_1 , адже, тимчасове користуванням спірною квартирою, наймачем якої був ОСОБА_2 , не тягне за собою такого правового наслідку, як самостійне право користування спірним житлом.
За таких обставин, колегія суддів дійшла виснвоку, що позивачка не набула право користування спірним житлом, оскільки зберігала за собою право користування іншим жилим приміщенням, й матеріали справи не містять доказів щодо ініціювання позивачкою питання про реєстрацію у спірній квартирі за життя наймача ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів проживання у спірній квартирі, як члена сім`ї наймача, зареєстрованою у спірній квартирі вона не була, питання про визнання за нею права користування жилим приміщенням під час життя основного наймача ОСОБА_2 не ставила, у зв`язку з чим у суду не має законних підстав визнавати ОСОБА_1 членом сім`ї наймача ОСОБА_2 , а також визнавати за ОСОБА_1 право користування спірною квартирою та права реєстрації у цій квартирі, адже незалежно від строку проживання у вказаній квартирі, вона не набула права користування спірною квартирою.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального і процесуального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з чим, з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 260,00 грн. (а.с. 166). 
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради - задовольнити.
Рішення Саксаганського районного суду міста  Кривого Рогу Дніпропетровської області  від 16 серпня 2021 року - скасувати та постановити нове рішення.
В задоволенні позову  ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання членом сім`ї наймача, визнання права користування квартирою та права реєстрації місця проживання - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради судові витрати у сумі 1 260 гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2021 року. 

Головуючий: 

Судді: