ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" жовтня 2021 р.           Справа№ 906/1345/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Коротун О.М. 
 
при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.  
за участю представників сторін: 
від позивача: Мороз А.С., Війтєва Я.С.;
від відповідача 1: Юрченко О.В.;
від відповідача 2: не прибув;
від відповідача 3: не прибув;
від третьої особи: Данильчук М.Я.,
розглянувши апеляційну скаргу    Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит"
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 року (повний текст складено 07.05.2021 року)
у справі № 906/1345/19 (суддя: Селівон А.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" 
до 1. Міністерства юстиції України    
2. Головного територіального управління юстиції у Житомирській області
         3. Радомишльської районної державної адміністрація 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Закрите акціонерне товариство "Спіка" 
про визнання протиправним та скасування дій (рішень) державного реєстратора щодо реєстрації прав на нерухоме майно                                                                      
                                                            
                                                            ВСТАНОВИВ: 
          
          Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Міністерства юстиції України (далі -  відповідач 1), Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - відповідач 2), Радомишльської районної державної адміністрація (далі - відповідач 3), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Закрите акціонерне товариство "Спіка" (далі - третя особа) про:
          - визнання протиправними, скасувати дії (рішення) державного реєстратора Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідльністю "Лабрадорит" на нерухоме майно: будівлю пилорами площею 117,5 кв. м., розташованого за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, внесеного державним реєстратором Реєстраційної служби Радомишльського районного управління юстиції на підставі свідоцтва, серія та номер: 485, виданий 15.04.2005, видавник: Бойко В.М., приватний нотаріус Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8672792 від 05.12.2013 р. 09:22:08; та будівлю модульного типу площею 2 394,2 кв. м. за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, внесеного державним реєстратором Реєстраційної служби Радомишльського районного управління юстиції на підставі свідоцтва, серія та номер: 485, виданий 15.04.2005, видавник: Бойко В.М., приватний нотаріус Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8700325 від 05.12.2013 р. 15:31:07 та зобов`язати Радомишльську районну державну адміністрацію Житомирської області поновити запис про державну реєстрацію права власності за ТОВ "Лабрадорит" на нерухоме майно будівлю пилорами площею 117,5 кв.м, індексний номер: 8672792 від 05.12.2013 р. 09:22:08 та будівлю модульного типу площею 2 394,2 кв. м, індексний номер: 8700325 від 05.12.2013 р. 15:31:07, розташованого за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8;
          - визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію за ЗАТ "Спіка" 21.08.2015 р. права власності на нерухоме майно: будівлю модульного типу площею 2 394,2 кв. м. за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, внесеного на підставі рішення суду, серія та номер 4/5007/37/12, виданий 14.04.2014, видавник: Господарський суд Житомирської області, індексний номер: 25139462 від 08.10.2015 12:29:44;
          - визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію за ЗАТ "Спіка" 12.10.2015 р. права власності на нерухоме майно: будівлю (будівлю пилорами) площею 117,5 кв. м., розташованого за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, внесеного на підставі рішення суду, серія та номер 4/5007/37/12, виданий 14.04.2014, видавник: Господарський суд Житомирської області, індексний номер: 25749322 від 31.10.2015 15:53:04;
          - визнання протиправними дії (рішення) державного реєстратора Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ЗАТ "Спіка" права власності на нерухоме майно: будівлю модульного типу площею 2394,2 кв. м. індексний номер: 25139462 від 08.10.2015 12:29:44 та будівлю (будівлю пилорами) площею 117,5 кв. м., індексний номер: 25749322 від 31.10.2015 15:53:04, скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ЗАТ "Спіка" та зобов`язати Радомишльську районну державну адміністрацію Житомирської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності за ЗАТ "Спіка" на нерухоме майно будівлю пилорами площею 117,5 кв. м. індексний номер: 25139462 від 08.10.2015 12:29:44 та будівлю модульного типу площею 2 394,2 кв.м. індексний номер: 25749322 від 31.10.2015 15:53:04.
          Позовні вимоги, зокрема, мотивовані тим, що до позивача, як добросовісного набувача майна, відповідачами  було неправомірно вчинено  дії щодо  скасування запису про державну реєстрацію  права власності  на нерухоме майно та неправомірно внесено  запис про державну  реєстрацію права власності на майно за Закритим акціонерним товариством «Спіка». Порушення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" є безумовним та полягає у тому, що  Держава Україна в особі  уповноважених органів не здійснила поворот виконання судових рішень  у порядку передбаченому ГПК України  та КАС України, як єдиного законного  способу витребування майна та повернення його власнику та скасування права власності  на майно за Товариством з обмеженою відповідльністю  "Лабрадорит" , як добросовісного набувача майна відповідно до ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України.
          При цьому, на переконання позивача, наявність рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2014 року у справі № 4/5007/37/12 про витребування майна від ТОВ «Лабрадорит», на підставі якого відповідачем 2 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за Закритим акціонерним товариством  «Спіка», не може бути єдиною достатньою підставою для внесення державним реєстратором запису про скасування державної реєстрації права власності позивача, оскільки такою єдиною підставою може бути лише судове рішення про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит».
          Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
          Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит"    звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати    рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 року в даній справі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги по справі № 906/1345/19    у повному обсязі.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 254, 256, 277 Господарського процесуального кодексу України, ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 19, ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про державну  реєстрацію  речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
          Так, скаржник наголосив, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин правові  наслідки передбачені  ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України.
          З огляду на ту обставину, що позивач придбав майно з прилюдних торгів в порядку виконання рішення суду, у нього була гарантія щодо неможливості  витребування та скасування  за ним права власності  на це майно,  встановлена ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України, згідно якого майно не може бути витребувано  від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових  рішень, а тому в силу вказаної норми Закону, навіть визнання торгів недійсними не могло бути підставою для позбавлення  позивача права власності на майно та його витребування.  
          При цьому, скаржник зазначив, що для скасування державної реєстрації  права власності необхідна наявність  спеціального виду судового рішення про скасування  рішення про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит", якого не існувало та не існує на даний час. 
          Крім того, скаржник зазначив, що  висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові  від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16, відповідно до яких  рішення суду про витребування майна є підставою для  внесення  до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію  за Закритим акціонерним товариством «Спіка» права власності  на нерухомість, яка зареєстрована за позивачем, порушують право позивача та не відповідають  вимогам закону в конкретних обставинах.
          Так, скаржник вимагає відступити від висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16, оскільки вони не в повній мірі стосуються фактичних обставин даної справи, так як вибуття  майна та його реєстрація відбулися на підставі судового рішення  до якого не було застосовано поворот виконання.               
          Також, скаржник вказав, що суд першої інстанції не розглянув заяву позивача про зміну підстав позову від 16.07.2021 року, в якій останній  зазначав про безумовність порушення права позивача. 
          Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 906/1345/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.                     
                Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 року залишено без руху апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 року у справі №906/1345/19.           
          Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження.
          Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.          
          У зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М., яка входить до складу суду, у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2021 року, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя -                Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.
          Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 року у справі № 906/1345/19 своєю ухвалою від 22.07.2021 року. 
          Розгляд справи відкладався на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.
04.08.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача 1  до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач 1  просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.
          Крім того, представник  відповідача 1 у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що оскільки Закритим акціонерним товариством "Спіка" було надано реєстратору правовстановлюючі документи, необхідні для здійснення  реєстрації права  власності  на об`єкти нерухомості, у реєстратора не було підстав для відмови  в здійсненні  реєстрації та виник обов`язок здійснити таку  реєстрацію.   
Також, представник відповідача 1  наголосив на тому, що позивач не звертався до  Міністерства юстиції України  зі скаргою на дії державного реєстратора.
          При цьому, за твердженням відповідача 1, останній не матиме можливості, у разі задоволення  позовних вимог, виконати судове  рішення щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав  на нерухоме майно, оскільки в Міністерства юстиції України відсутні повноваження. 
11.08.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника третьої особи  до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого третя особа  просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.
          Крім того, представник  третьої особи  у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що доказів  порушення права, за захистом якого звернувся позивач  до суду не подано, відсутність порушенного права та  неправильний спосіб  захисту призводить до  того висновку, що в задоволенні позову слід відмовити  за необґрунтованістю, що кореспондується з висновками, викладеними  у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16.
При цьому, третя особа зазначила, що викладені позивачем у позові аргументи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право, якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» у цьому позові не заявляється. 
          У зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г., який входить до складу суду, у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Которун О.М., Ткаченко Б.О.
          Північний апеляційний господарський суд прийняв справу № 906/1345/19 до провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді:  Ткаченко Б.О., Коротун О.М. Розгляд справи №906/1345/19 призначив на 21.10.2021 року своєю ухвалою від 20.09.2021 року.
20.10.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника третьої особи   до суду надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до якого третя особа, зокрема, зазначила, що у постанові від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду  звернула увагу  на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення  введення власника  у володіння майном, якого він незаконно позбавлений. Ця позиція підтверджена й в інших справах, розглянутих Верховним Судом.
Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну  реєстрацію речових прав на нерухоме майно  та їх обмежень» (у редакції, чинній із 16.01.2020 року) відомості  про речові права, обтяження  речових прав, внесені  до Державного реєстру прав, не підлягають  скасуванню та/або вилученню. Отже,  у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від  положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну  реєстрацію речових прав на нерухоме майно  та їх обмежень» у попередній редакції, яка передбачала  такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування  документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.
          Таким чином, представник  третьої особи наголосив, що з 16.01.2020 року  такого способу захисту порушених речових прав як  скасування  запису про проведену  державну реєстрацію  права закон не передбачає.  
При цьому, третя особа зазначила, що питання, щодо  належності майна ЗАТ «Спіка» вже вирішено судами і саме ТОВ "Лабрадорит" з цим погодилося, подавши позов про відшкодування шкоди з держави. 
          Представник апелянта 21.10.2021 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити  повністю.   
          Представники  відповідача 1 та третьої особи  в судовому засіданні 21.10.2021 року підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити  повністю.   
          Представники  відповідачів  2, 3 у судове засідання 21.10.2021  року не з`явилися. 
          Враховуючи, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників   відповідачів 2, 3, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання. 
          Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення  Господарського суду  міста Києва  від 17.03.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" - без задоволення,  з наступних підстав. 
          Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV із змінами та доповненнями, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно їх та обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року (далі - Порядок).
          Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.
          Тобто, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації не видається за можливе. 
          Частина 2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
          Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
           1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 
           2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч. 3 ст. 3 вказаного Закону).
          Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених ст. 28 цього Закону (ч. 4 ст. 3 вказаного Закону).
          Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством; про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву.
          Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
          Частинами 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції,  рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2004 року у справі № 26/142 стягнуто з Закритого акціонерного товариства "Спіка" на користь Акціонерного комерційного банку "Росток банк" (далі - АКБ "Росток банк") 7 850 703,75 грн заборгованості за кредитними договорами шляхом звернення стягнення на заставлене майно - адміністративно-побутовий корпус, будівлю складу хлібокомбінату, цех для обробки граніту, блочно-модульну споруду для пилорами та модуль 102х24, що знаходиться в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області, а також гірниче устаткування і обладнання щебіньзаводу.
          На примусове виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано судовий наказ від 02.07.2004 року у справі № 26/142, з примусового виконання якого Відділом державної виконавчої служби Житомирського обласного управління юстиції 19.08.2004 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 02.07.2004 року у справі № 26/142 про стягнення з Закритого акціонерного товариства "Спіка" заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно.
          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2005 року порушено провадження у справі                 № 23/167-б про банкрутство Закритого акціонерного товариства "Спіка" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Закритого акціонерного товариства "Спіка" відповідно до ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
          За результатами проведення 11.03.2005 року торгів з реалізації будівель модульного типу та пилорами, оформлених протоколами від 11.03.2005 року № 5060001/363 та № 5060002/364, переможцем визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит".
          Відділом державної виконавчої служби Житомирського обласного управління юстиції 12.04.2005 року складено акти про проведення прилюдних торгів з реалізації будівлі модульного типу площею 2496 кв. м та будівлі пилорами площею 117,5 кв.м, що розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, та приватним нотаріусом Радомишльського району нотаріального округу Житомирської області на підставі вказаних документів видано свідоцтво від 15.04.2005 року за № 485, яким підтверджено право власності позивача на майно.
           18.04.2005 року бюром технічної інвентаризації зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю  "Лабрадорит" будівлю модульного типу та будівлю пилорами, що розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8.
          Як вбачається з матеріалів справи, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності рішеннями державного реєстратора від 05.12.2013 року на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за реєстраційним №485 від 15.04.2005 року та постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 06.09.2013 року у справі №806/5278/13-а за Товариством з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що розташоване: Житомирська область, Радомишльський район, с.Потіївка, вул. Радгоспна, будинок 8, стосовно будівлі модульного типу площею 2394,2 кв.м, номер запису про право власності № 3699120 від 22.11.2013 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №8700325, та стосовно будівлі пилорами площею 117,5 кв.м, номер запису про право власності № 3687979, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №8672792.
          В свою чергу,  Господарським судом міста Києва 27.01.2006 року видано наказ про поворот виконання рішення суду у справі № 26/142 (у ході нового розгляду даної справи присвоєно № 26/142-22/296), яким зобов`язано АКБ "Росток банк" повернути Закритому акціонерному товариству "Спіка" заставлене майно, на яке було звернено стягнення рішенням місцевого господарського суду у справі № 26/142.
          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2006 року провадження у справі № 23/167-б про визнання Закритого акціонерного товариства "Спіка" банкрутом припинено у зв`язку з відсутністю боргу товариства перед АКБ "Росток банк".
          Рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.09.2007 року у справі № 2/142"НМ" за позовом АКБ "Росток Банк" до Головного управління юстиції в Житомирській області, СДП "Укрспец`юст" в особі Житомирської філії, Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" та Закритого акціонерного товариства "Спіка" про визнання недійсними прилюдних торгів актів про проведення прилюдних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання будівель на торгах та повернення майна реалізованого на торгах, яке було залишено без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 13.12.2007 року та постановою Вищого господарського суду України від 06.03.2008 року, у задоволенні позову було відмовлено.
          При цьому вказаним судовим рішенням встановлено, що ГУЮ в Житомирській області та СДП "Укрспец`юст" в особі Житомирської при проведенні прилюдних торгів з реалізації майна діяли правомірно, оскільки відповідно до ч. (абзацу) шостої ст. 64 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-Х1У зі змінами, внесеними Законом № 1255-1У від 18.11.2003 року "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", встановлено, що у разі порушення судом провадження у справі про банкрутство боржника - юридичної особи, державний виконавець виносить постанову про зупинення виконавчого провадження, крім виконання провадження по зверненню стягнення на заставлене майно.
           04.07.2006 року Закрите акціонерне товариство «Спіка» звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про визнання недійсним свідоцтва про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит», відміну реєстрації в органах БТІ та у подальшому збільшило вимоги у частині визнання недійсними прилюдних торгів (справа №2/870-НМ), а Товариству з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит», в свою чергу, по вищевказаній справі пред`явлено зустрічний позов про визнання його добросовісним набувачем та визнання права власності.
          Рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.01.2011 року у справі № 2/870-НМ, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.04.2011 року, та які залишені без змін у зазначеній частині постановою Вищого господарського суду України від 29.06.2011 року, визнано недійсними прилюдні торги від 11.03.2005 року, проведені Житомирською філією "Укрспец`юст" з продажу належних на праві власності ЗАТ "Спіка" будівлі модульного типу та будівлі пилорами, що розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8.
          В частині розгляду по суті позовних вимог за первісним позовом про визнання недійсним свідоцтва, виданого 15.04.2005 року за реєстровим номером 485 приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю  "Лабрадорит" на пилораму та будівлю модульного типу, а також зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» про визнання його добросовісним набувачем та визнання права власності на нерухоме майно, придбане на спірних прилюдних торгах, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.04.2011 року та рішення Господарського суду Житомирської області від 18.01.2011 року у справі №2/870-НМ скасовано з передачею на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.
          Окрім цього у постанові Вищого господарського суду України від 29.06.2011 року у справі № 2/870-НМ суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для визнання прилюдних торгів від 11.03.2005 року, проведених в ході примусового виконання рішення суду від 21.06.2004 року, недійсними, оскільки прилюдні торги щодо продажу належних на праві власності Закритому акціонерному товариству "Спіка" будівлі модульного типу площею 2 496 кв.м та будівлі пилорами площею 117,5 кв.м, розташованих за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, були проведені після введення ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2005 року у справі № 23/167-б про банкрутство Закритого акціонерного товариства "Спіка" мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника. Такі дії, як вказано судом касаційної інстанції, суперечать ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними саме з цих підстав.
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, за наслідками нового розгляду рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.09.2011 року по справі №2/870-НМ за позовом Закритого акціонерного товариства  «Спіка» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна провадження у справі припинено, а за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю  «Лабрадорит» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно відмовлено.
          Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.12.2011 року та постановою Вищого господарського суду України від 22.02.2012 року рішення Господарського суду Житомирської області від 14.092011 року у справі №2/870- НМ залишено без змін.
          За змістом рішень, прийнятих у справі №2/870-НМ, зокрема, з тексту постанови Вищого господарського суду України від 22.02.2012 року, встановлено порушення підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби процедури продажу спірного майна, що і стало підставою визнання торгів недійсними, оскільки Держава в особі органу Державної виконавчої служби здійснила продаж майна Товариству з обмеженою відповідальністю  «Лабрадорит» з прилюдних торгів у період дії мораторію, запровадженого ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2005 року у справі №23/167-б про банкрутство Закритого акціонерного товариства «Спіка».
          Таким чином, в судових рішеннях по справі №2/870-НМ встановлена відсутність добросовісності набувача майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабладорит». 
          З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин правові  наслідки передбачені  ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України.
          Враховуючи встановлені судом порушення Державою в особі державної виконавчої служби процедури продажу майна, Закрите акціонерне товариство «Спіка» звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» про витребування спірного майна, за результатами розгляду якого рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.04.2014 року у справі №4/5007/37/12 позов Закритого акціонерного товариства  «Спіка» було задоволено, а у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю  «Лабрадорит» про визнання права власності відмовлено.
          Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що за результатами спору щодо спірного майна в судовому порядку визнано торги недійсними та витребувано таке майно у Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» на користь Закритого акціонерного товариства «Спіка».
          Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.06.2014 року у справі №4/5007/37/12 скасовано рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2014 року та ухвалено нове, яким у позові Закритого акціонерного товариства «Спіка» відмовлено та задоволено зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» про визнання права власності.
          В свою чергу у постанові Вищого господарського суду України від 08.09.2014 року у справі № 4/5007/37/12 за позовом Закритого акціонерного товариства "Спіка" до Товариства з обмеженою відповідальністю  "Лабрадорит" про витребування майна з чужого незаконного володіння суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для витребування спірного майна у Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" на користь Закритого акціонерного товариства "Спіка" та залишив в силі рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2014 року в цій частині, скасувавши постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.06.2014 року. 
          Вищевказаний висновок, суд касаційної інстанції обґрунтував тим, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому було скасоване, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, тому висновок про витребування майна є правомірним та таким, що узгоджується з приписами ст. 388 Цивільного кодексу України. Визнання недійсними публічних торгів, які проведені у порядку, встановленому для виконання судового рішення, є самостійною підставою для витребування майна його власником у набувача такого майна у відповідності до ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України.
          За наслідками розгляду вказаної вище справи № 4/5007/37/12 спірне майно було витребувано у позивача. Підставою витребування майна визначено визнання недійсними торгів, які в порушення ч. 4 ст. 12 Закону України «Про банкрутство» та ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" були проведені після введення ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2005 року у справі № 23/167-б про банкрутство Закритого акціонерного товариства "Спіка" мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника.
          Крім того, із наявної у матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46888583 вбачається, що на підставі рішень державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України м. Київ Філюк С.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.10. 2015 року індексний №25139462 та від 31.10.2015 року індексний №25749322, Державним реєстратором Радомишльського управління юстиції Житомирської області Клименко В.А. розглянуто заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданих 21.08.2015 року та 12.10.2015 року, та проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на будівлі, що розташовані: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, будинок 8, а саме: на будівлю модульного типу літ «Б», площею 2394,2 кв.м та на будівлю пилорами літ «А», площею 117,5 кв.м, за суб`єктом Закрите акціонерне товариство «Спіка», номери записів про право власності 11534816 та 11850373 відповідно.
          Також, як правильно встановлено судом зі змісту ухвали Господарського суду Житомирської області від 03.05.2012 року у справі №4/5007/37/12 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» зверталось із клопотанням про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на:
          - будівлю модульного типу площею 2 394,2 кв.м. та будівлю пилорами площею 117,5 кв.м, по вул. Радгоспній, 8 в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області,
          - цілісний майновий комплекс гранітопереробного заводу по вул. Радгоспній, 8 в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області, який складається з будівлі цеху по переробці граніту загальною площею 2394,2 кв.м, літера А-1; будівля цеху по обробці граніту загальною площею 116,6 кв.м, літера Б-1; будівлі адміністративно-побутової загальною площею 506,8 кв.м, літера В-1; будівлі пилорами загальною площею 172,00 кв.м, літера Д-1; будівля хмелекомбайну загальною площею 428,50 кв.м, літера К-1.
          Зазначене клопотання судом було задоволено частково, а саме: накладено арешт на майно, яке складається з будівлі цеху по переробці граніту загальною площею 2394,2 кв.м, літера А-1 та будівлі цеху по обробці граніту загальною площею 116,6 кв.м, літера Б-1 та знаходиться за адресою: вул. Радгоспна, 8, с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області.
          Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у клопотанні про забезпечення позову ставилося питання про заборону Комунальному підприємству «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 15/1) здійснювати реєстрацію права власності за Закритим акціонерним товариством «Спіка» (ЄДРПОУ 13677760) та будь-якими іншими особами на всі об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, в тому числі будівлю модульного типу площею 2 394,2 кв.м та будівлю пилорами площею 117,5 кв.м; цілісний майновий комплекс гранітопереробного заводу по вул. Радгоспній, 8 в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області, який складається з будівлі цеху по переробці граніту загальною площею 2394,2 кв.м. літера А-1; будівля цеху по обробці граніту загальною площею 116,6 кв.м, літера Б-1; будівлі адміністративно-побутової загальною площею 506,8 кв.м, літера В-1; будівлі пилорами загальною площею 172,00 кв.м, літера Д-1; будівля хмелекомбайну загальною площею 428,50 кв.м, літера К-1 та заборонити КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 15/1) здійснювати реєстрацію Свідоцтва про право власності виданого ЗАТ "Спіка" виданого на підставі Рішення Потіївської сільської ради від 13.03.2012 року на цілісний майновий комплекс гранітопереробного заводу по вул. Радгоспній, 8 в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області, який складається з будівлі цеху по переробці граніту загальною площею 2394,2 кв.м літера А-1; будівля цеху по обробці граніту загальною площею 116,6 кв.м, літера Б-1; будівлі адміністративно-побутової загальною площею 506,8 кв.м, літера В-1; будівлі пилорами загальною площею 172,00 кв.м, літера Д-1; будівля хмелекомбайну загальною площею 428,50 кв.м, літера К-1.
          В задоволенні клопотання в цій частині судом було відмовлено. Тобто, наведена ухвала суду відповідним посадовим особам, які були уповноважені здійснювати реєстрацію права власності або видавати правовстановлюючі документи, заборони вчиняти відповідні дії не містила.
          При цьому, матеріали справи свідчать, що ухвалою Радомишльського районного суду від 17.09.2013 року у справі №2-а/289/67/13 заборонено суб`єктам владних повноважень в галузі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зокрема органам Укрдержреєстру та Реєстраційній службі Радомишльського районного управління юстиції (12200, Житомирська обл.. м. Радомишль, вул. 9-го Січня, 2а) вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією права власності за будь-якими особами на цілісний майновий комплексу гранітопереробного заводу, який складається з будівель і споруд майнового комплексу загальною площею 3618,10 кв.м. відповідно до інвентарної справи № 3795 по вул. Радгоспній, 8 в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області та складається з будівлі цеху по переробці граніту загальною площею 2394,2 кв.м, літера А-1; будівлі цеху по обробці граніту загальною площею 116,6 кв.м., літера Б-1; будівлі адміністративно-побутової загальною площею 506,8 кв.м, літера В-1; будівлі пилорами загальною площею 172,00 кв.м, літера Д-1.
          При цьому судом встановлено за даними інформаційних довідок з Державного реєстру та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що обтяження, накладені наведеними вище ухвалами суду у відповідних реєстрах були відсутні.
          У матеріалах справи міститься також постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 06.09.2015 року у справі №806/127/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю  «Лабрадорит» до Держави України в особі Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, за участю Прокуратури Житомирської області, третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання протиправною відмови, стягнення коштів, під час розгляду якої було встановлено, що 11.03.2005 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» було придбано з прилюдних торгів нерухоме майно загальною вартістю 211    000,00 грн.
           17.07.2015 року Закрите акціонерне товариство «Спіка» звернулось із заявами до Реєстраційної служби для проведення державної реєстрації права власності об`єктів нерухомого майна, однак Реєстраційною службою рішеннями від 27.07.2015 року №23188655 та №23188630 було відмовлено Закритому акціонерному товариству «Спіка» у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку із наявністю відповідних заборон, накладених Радомишльським районним судом Житомирської області 17.09.2013 року у справі №2-а/289/67/13 на заявлене майно.
           25.09.2015 року Закрите акціонерне товариство «Спіка» звернулось із заявами до Реєстраційної служби щодо внесення запису про скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, однак Реєстраційною службою рішеннями від 25.09.2015 року №24766984 та №24766233 було відмовлено Закритому акціонерному товариству «Спіка» у скасуванні відповідних записів про державну реєстрацію права власності, у зв`язку із відсутністю рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав на заявлені об`єкти нерухомого майна.
           30.09.2015 року Закрите акціонерне товариство  «Спіка» звернулось до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 05.12.2013 року з індексним номером 8700325 (номер запису про право власності 3699120 від 22.11.2013 року) та з індексним номером 8672792 (номер запису про право власності 3687979 від 22.112013 року).
          Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 29.06.2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2016 року та постановою Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №806/4911/15 відмовив у задоволенні позовних вимог.
          При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодились апеляційний та касаційний суди, керувався тим, що оскаржувані рішення від 05.12.2013 року №8672792 та №8700325 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень втратили свою чинність із прийняттям нових рішень про державну реєстрацію прав, тому не порушують прав, свобод або інтересів Закритого акціонерного товариства «Спіка» та не можуть бути визнані протиправними і скасовані через невідповідність заявлених позовних вимог меті адміністративного судочинства, що встановлена ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка була чинною на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій).
          Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
          Згідно ст. 124, пунктів 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
          Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
          Частиною 1 ст. 319 Цивільного кодекксу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
          Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
          Як зазначалось судом вище, спірні правовідносини виникли у зв`язку із визнанням протиправними дій державного реєстратора Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області, які полягають у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно: будівлю модульного типу та будівлю пилорами за Закритим акціонерним товариством «Спіка» та порушенням права власності Товариства з обмеженою відповідальністю  «Лабрадорит» на вказане нерухоме майно.
          Водночас, позовні вимоги позивача ґрунтуються на факті невизнання правомірності вчинення реєстратором оскаржуваних дій щодо реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за Закритим акціонерним товариством  «Спіка» з посиланням на наявність судових заборон на перереєстрацію вказаного майна та відсутність судових рішень про скасування державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю  «Лабрадорит», як добросовісного набувача у відповідності до ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України.  
          Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
          Абзацом першим частини першої ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
          Відповідно до ст.ст. 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам, яка проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи, разом із якою подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.
          Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.
          Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
          В свою чергу процедуру прийняття і розгляд заяв щодо внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перелік документів права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури, визначено Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року №3502/5 (далі - Порядок).
          Відповідно до абзацу 1 п. 2.1 Порядку для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.
          Згідно з пунктом 2.6 Порядку для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.
          З аналізу наведених законодавчих положень, як правильно встановлено судом першої інстанції слідує, що запис про скасування державної реєстрації права власності вноситься до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставі рішення суду, що набрало законної сили, саме про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності. Зазначена процедура є можливою, у випадку подання відповідної заяви (про скасування) заінтересованою особою разом з відповідним рішенням суду, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державну реєстрацію прав, проведену до 01.01.2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію до 01.01.2013 року, що набрало законної сили.
          Наразі інших випадків, які потребують подачі заяви про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та проведення процедури «скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» законодавством у сфері державної реєстрації прав на момент проведення оскаржуваних дій не передбачалося.
          Окрім цього законодавством у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, на момент проведення державної реєстрації, не було передбачено, що під час проведення державної реєстрації на підставі рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння державний реєстратор обов`язково скасовує записи (відомості) в Державному реєстрі прав щодо попереднього правонабувача. Не передбачено було й вказану підставу у ст. 24 Закону, яка містила вичерпний перелік підстав для прийняття рішення про відмову у проведенні державної реєстрації.
          Так, згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю викладений у п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц).      
          Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
          З огляду на вказане, за висновками Великої Палати Верховного Суду, у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
          Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст.   387   і   388 Цивільного кодексу України, є неефективними.
          Правомірність оскаржуваних рішень державного реєстратора, вже встановлена у судових рішеннях  по справі №806/4911/15 за позовом Закритого  акціонерного товариства «Спіка»  до Радомишльського  районного управління  юстиції в особі Реєстраційної служби Радомишльського  районного управління юстиції, третя особа  - Товариство з обмеженою відповідальністю  «Лабрадорид», про визнання  протиправними та скасування рішень Державних реєстраторів служби Радомишльського  районного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень  від 05.12.2013 року за №8700325 та №8672792. 
          Відповідно до п. 31 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141 під час проведення державної реєстрації переходу права власності, інших речових прав на нерухоме майно або обтяжень таких прав державний реєстратор замість існуючих відомостей, що містяться у відкритому розділі або спеціальному розділі Державного реєстру прав, вносить нові відомості, визначені у п.п. 21-24 цього Порядку (зокрема, щодо суб`єкта права власності).
          Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід`ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.
          Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»   Державний реєстр прав складається з розділів, які відкриваються на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього. В свою чергу кожний розділ складається з чотирьох частин, які містять відомості про: нерухоме майно; право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав тощо.
          Тобто у разі здійснення державної реєстрації прав на кожен об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав відкривається один розділ, до якого вноситься вся інформація про такий об`єкт нерухомого майна.
          Пунктом 7 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 (чинного на момент виникнення спірних відносин) (далі - Порядок реєстрації), визначено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін`юст.
          Згідно п. 1 наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5 "Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб" у разі подання до територіальних органів Мін`юсту, посадовим особам органів місцевого самоврядування, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг, нотаріусам заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі рішень судів, що набрали законної сили, де однією із сторін є юридична особа, та/або інший суб`єкт господарювання, та/або фізична особа - підприємець (крім випадків державної реєстрації права власності на підставі рішень судів у справах про спадкування), рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.
          Відповідно до п. 2 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, що є додатковим до згаданого наказу, державна реєстрація, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.
          Згідно п. 4  Порядку, орган державної реєстрації прав у день прийняття відповідної заяви або рішення суду про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно або скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених пунктом 1 наказу, та виконання дій, передбачених пунктом 3 цього Порядку, за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передає таку заяву на розгляд до Укрдержреєстру.
          З огляду на  викладене та як правильно встановлено судом першої інстанції, підставою для виникнення у Закритого акціонерного товариства «Спіка» права власності на спірне майно було рішення суду, відповідно заяви Закритого акціонерного товариства  «Спіка» про державну реєстрацію права власності державним реєстратором Шуткою І.В. та Клименко В.А. на підставі наведених вище вимог були передані на розгляд Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюка С.П., яким були прийняті відповідні рішення про державну реєстрацію.
          Відповідно до п. 5 Порядку реєстрації державний реєстратор прав на нерухоме майно Укрдержреєстру з дотриманням процедури, визначеної вказаним Порядком, розглядає заяву, подані до неї копії відсканованих документів та приймає відповідне рішення, на підставі якого вносить запис про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації речових прав або скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно повідомляє орган державної реєстрації прав, який прийняв відповідну заяву, та направляє документи, необхідні для формування реєстраційної або облікової справи щодо об`єкта нерухомого майна.
          Водночас, як визначено пунктом 6 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, орган державної реєстрації прав, який прийняв відповідну заяву, після отримання повідомлення, передбаченого п. 5 цього Порядку, забезпечує, зокрема, відкриття реєстраційної або облікової справи в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно".
          Згідно  п. 16 Порядку на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор відкриває розділ Державного реєстру прав та вносить записи до Державного реєстру прав. В силу положень п. 17 названого Порядку, розділ Державного реєстру прав відкривається державним реєстратором на кожний окремий об`єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, а також згідно з пунктом 19 після відкриття державним реєстратором розділу Державного реєстру прав та внесення до нього запису державний реєстратор присвоює об`єкту нерухомого майна реєстраційний номер.
Суд зазначає, що реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна є ідентифікатором розділу Державного реєстру прав, відкритого державним реєстратором на такий об`єкт.
          Після внесення державним реєстратором запису про речове право на нерухоме майно, обтяження такого права до Державного реєстру прав такому запису присвоюється номер, який є його ідентифікатором.
          Дата і час державної реєстрації виникнення, переходу, припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, їх обтяжень, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна фіксуються автоматично та відповідають даті і часу реєстрації заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
          Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 14093782 від 06.12.2013 року та індексний номер 45366474 від 09.10.2015 року) об`єктом реєстраційних дій є одне й те саме нерухоме майно: будівля модульного типу літ «Б» загальною площею 2394.2 кв.м, яка має один і той же реєстраційний номер нерухомого майна: 232636218250.
          В свою чергу згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 13992346 від 05.12.2013 року та індексний номер 25749322 від 31.10.2015 року) об`єктом реєстраційних дій є одне й те саме нерухоме майно: будівля пилорами літ «А» загальною площею 117.5 кв.м, яка має один і той же реєстраційний номер нерухомого майна: 231914918250.
          З огляду на викладене, як правильно встановлено судом першої інстанції, під час прийняття вищевказаних рішень державним реєстратором Міністерства юстиції України не було застосовано процедури ані скасування, ані внесення змін, а було застосовано технічну процедуру «перехід» (шляхом натискання відповідного значка в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), оскільки програмним забезпеченням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не передбачено іншої можливості вчинення подібних дій.
          При цьому, колегія суддів зазначає,  що на даний час державна реєстрація права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння регулюється п.67 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015  року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Постанова № 1127), відповідно до якої для проведення такої державної реєстрації заявникові необхідно подати рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння, що набрало законної сили та документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника. Рішення суду, яким скасовується право попереднього власника, законодавством у сфері державної реєстрації прав не передбачено.
          Водночас, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів наявності судових рішень, якими б було скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за третьою особою. 
          Разом з цим, на підставі судових рішень у відповідних справах було витребувано нерухоме майно з чужого незаконного володіння на користь Закритого акціонерного товариства «Спіка».
          Так, станом на день вчинення оскаржуваних реєстраційних дій та на день винесення оскаржуваного рішення  у Товариства з обмеженою відповідальністю  «Лабрадорит» відсутнє право власності на спірне майно не з підстав скасування реєстрації, а з підстав його витребування з незаконного володіння на користь Закритого акціонерного товариства «Спіка» за результатами розгляду справи № 4/5007/37/12 Господарським судом Житомирської області (рішення від 14.04.2014 року).
          При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що записи про реєстрацію прав власності на спірне майно саме за Закритим акціонерним товариством  «Спіка» є актуальними та не скасованими у Державному реєстрі.
          За таких обставин, як зазначено в постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі № 806/4911/15, колегія суддів погодилась із висновками судів попередніх інстанції про те, що оспорювані рішення Державного реєстратора від 05.12.2013 року №8672792 та №8700325 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень втратили свою чинність із прийняттям нових рішень про державну реєстрацію прав, позаяк право власності на спірні об`єкти нерухомості вже було зареєстроване за Закритим акціонерним товариством «Спіка» відповідно до поданих заяв про державну реєстрацію прав від 21.08.2015 року та 12.10.2015 року.
          Окрім цього за висновками Верховного Суду, оскільки суди встановили, що на момент вчинення реєстраційних дій оспорюваними рішеннями у Державному реєстрі та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були відсутні відомості про обтяження щодо спірних об`єктів нерухомості у відповідних реєстрах, тому за відсутності таких суперечностей державний реєстратор зобов`язаний був зареєструвати відповідне право власності, що ним було і зроблено, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині скасування рішень Радомишльського районного управління юстиції про державну реєстрацію права власності на будівлі цеху по обробці граніту та будівлі Модулю, що розташовані за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8 за Закритим акціонерним товариством «Спіка».
          Відповідно до Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту права власності» від 06.10.2016 року № 1666-19 та Постанови № 1127 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду відбувається за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід або припинення речових прав на нерухоме майно.
          Однак, враховуючи той факт, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.01.2011 року у справі № 2/870-НМ, залишеним в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.04.2011 року  та постановою Вищого господарського суду України у справі № 2/870-НМ від 29.06.2011 року, в частині визнання прилюдних торгів не дійсними, колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у постанові від 03.11.2015 року у справі № 806/5050/14 прийшла до висновку, що вищевказаними постановами фактично вирішено питання припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю  «Лабрадорит» на будівлі цеху по обробці граніту та будівлі модулю, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» є неналежним власником спірного майна, наведене в свою чергу є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до ст. 24 Закону (в редакції, чинній на час виникнення спору).
          З урахуванням приписів пп.10 п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 щодо проведення державної реєстрації на підставі рішення суду, яке вступило в законну силу, державним реєстратором в порядку переходу права власності на зареєстровані об`єкти внаслідок їх повернення законному власнику правомірно прийнято рішення про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за Закритим акціонерним товариством «Спіка», а тому, державний реєстратор на момент прийняття рішення про реєстрацію права власності діяв в межах та у спосіб, передбачених законом, здійснивши реєстрацію на підставі чинного рішення суду.
          Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, оскільки, Закритим акціонерним товариством «Спіка» надано реєстратору правовстановлюючі документи, необхідні для здійснення реєстрації права власності на об`єкти нерухомості, у реєстратора не було підстав для відмови в здійсненні реєстрації та виник обов`язок здійснити таку реєстрацію.
          Водночас, колегія суддів приймає до уваги, що позивач не звертався до  Міністерства юстиції України зі скаргою на дії державного реєстратора. 
          Твердження скаржника, що для скасування державної реєстрації  права власності необхідна наявність  спеціального виду судового рішення про скасування  рішення про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит", якого не існувало та не існує на даний час, не спростовує висновків суду першої інстанції.
          Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
          Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п-1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним ( Рішення Суду у справі " Жоффре де ля Прадель проти Франції " від 16.12.1992 року).
          Таким чином, з огляду на приписи Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд зазначає, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, яка проводиться відповідно до визначених законом етапів, вчиненню реєстраційних дій передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства.
          Крім того відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», розуміється як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
          Як зазначено в постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 2-962/2009, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.
          Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права.
          Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2020 року у справі №903/523/17.
          Відповідно до ч. 1   ст. 73 Господарського процесуального кодексу України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
          Відповідно до ч. 1-3   ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
          Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у       постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).
           17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до   ГПК України   змінено назву         ст. 79 Господарського процесуального кодексу України    з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж       протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019  року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).           
          Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі  № 129/1033/13-ц.
          З огляду на вищевикладене, позивач не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.
          Водночас, колегія суддів відзначає, що постановою Північно-західного  апеляційного господарського суду від 27.05.2019 року у справі №906/775/17, яка залишена в силі Верховним Судом,  забезпечено захист інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» шляхом відшкодування  понесених ним витрат на придбання спірного майна, та в наслідок його витребування на користь власника - Закритого акціонерного товариства «Спіка», чим інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» захищена в повній мірі.
          Так, даною постановою встановлено відсутність права власності на спірні об`єкти та забезпечено захист інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» шляхом відшкодування понесених ним збитків внаслідок знецінення фінансових коштів.
          Тобто, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» відсутнє порушення його права, передбаченого ст. 388 ч. 2 Цивільного кодексу України, на захист якого ним заявлено відповідний позов.  
          При цьому, колегія суддів критично оцінює вимоги  скаржника,  відступити від висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16, оскільки, таким правом наділена лише Велика Палата Верховного Суду.
          Згідно ч. 4   ст. 303 Господарського процесуального кодексу України   про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в ч.ч. 1-4   ст. 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у ч.ч. 5 або 6   ст. 302 цього Кодексу.
Оцінюючи посилання апелянта на нерелевантність та можливість незастосування вищезгаданої постанови Великої Палати Верховного Суду, апеляційний суд зазначає, що вони (посилання) ґрунтуються на переоцінці судових рішень, які вступили в законну силу, що є неприпустимим в силу принципу правової визначеності. 
          Щодо твердження скаржника, що суд першої інстанції не розглянув заяву позивача про зміну підстав позову від 16.07.2021 року, в якій останній  зазначав про безумовність порушення права позивача, колегія  суддів відзначає наступне.
          Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2020 року до суду першої інстанції надійшла заява б/н б/д про зміну підстав позову, в якій позивач зазначає про безумовність порушення права Товариства з обмеженою відповідальністю  "Лабрадорит", яке полягає в нездійсненні Державою України в особі уповноважених органів повороту виконання судових рішень як способу витребування майна та повернення його власнику, оскільки державою порушено право позивача як добросовісного набувача майна на прилюдних торгах в порядку виконання рішення суду та скасування реєстрації є елементом витребування майна, внаслідок чого застосуванню підлягають приписи ч. 2 ст. 388 Цивільного кодексу України. При цьому позивач наголошував на визнанні державою права власності на спірне майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" та необхідності відступлення від правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, відповідно до яких рішення суду про витребування майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухомість, яка зареєстрована відповідачем. Вказаний документ був  долучений судом першої інстанції до матеріалів справи, і як вбачається з оскаржуваного рішення, останнє було винесене з урахуванням вищевказаної заяви. 
          З огляду на викладене та враховуючи, що  станом на час вчинення оскаржуваних реєстраційних дій та на час звернення до суду з даним позовом у Товариства з обмеженою відповідальністю  «Лабрадорит» відсутнє право власності на вказане нерухоме майно не з підстав скасування реєстрації, а з підстав його витребування з незаконного володіння, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» з посиланням на порушення процедури скасування державної реєстрації прав направлені на відновлення права власності за товариством після витребування майна у нього судовим рішенням, яке вступило в законну силу та фактично виконано, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог повністю.           
          Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
          Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.           
          Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
                                                                
                                                               ПОСТАНОВИВ:          
           1. Апеляційну скаргу    Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит"  на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 року у справі № 906/1345/19 залишити без задоволення.           
           2.  Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 року у справі №906/1345/19 залишити без змін.  
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.   
           4.  Матеріали справи №906/1345/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                О.М. Коротун

        Дата складення повного тексту 05.11.2021