ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2667/20                        Головуючий суддя І інстанції Єрмоленко В. Б.
Провадження № 22-ц/818/4160/21                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року                             м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішенняЖовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Єрмоленко В.Б., по цивільній справі № 639/2667/20, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської ради, КП «Жилкомсервіс» про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

встановив:

04 травня 2020  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , Харківської міської ради, КП «Жилкомсервіс» про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.
Позовна заява мотивована тим, щовона після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька ОСОБА_3 , прийняла спадщину та оформила спадкові права у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б. і набула право власності на 72/100 частки домоволодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 . Проте, у 2020 році стало відомо, що до спадкового майна, яке залишилось після смерті батька, також відноситься Ѕ частка домоволодіння по АДРЕСА_2 . Дана частка домоволодіння перебувала у власності бабусі ОСОБА_1 , матері ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на підставі рішення народного суду Жовтневого району м. Харкова від 11.02.1976. 
Зазначає, що рішенням Народного суду Червонобаварського району міста Харкова від 28.08.1957 визнано право конкретного користування житловим будинком літ. «А» по АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 - батьком ОСОБА_4 .
Вказала, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 бабусі ОСОБА_4 її спадкоємець -син ОСОБА_3 прийняв спадщину, оскільки фактично проживав на час смерті з матір`ю, що підтверджено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.04.2018.
На звернення ОСОБА_1 11.03.2020 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частку домоволодіння по АДРЕСА_2 вона отримала відмову у здійсненні нотаріальної дії, за відсутності доказів, що підтверджують факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 в нотаріальному порядку та їй було запропоновано для вирішення цього питання звернутися до суду.
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» площею 29,3 кв.м., який складає Ѕ частку домоволодіння АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовтневого  районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 19,5 кв.м., загальною площею 29,3 кв.м., який складає Ѕ частку домоволодіння АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В апеляційній скарзіпредставник Харківської міської ради Хрущ Є.І. просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції не надано в повній мірі правової оцінки, обставинам справи, право власності померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на житловий будинок літ. «А-1», площею 29,3 кв.м. по АДРЕСА_2 , після якої спадкоємцем є її син - ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), позивачем не доведено.
Зазначено, що позивачем також не доведено факту ухилення нотаріуса від проведення нотаріальних дій. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 665/2266/16-ц.        Порушення прав позивача та, як наслідок, необхідність їх судового захисту не встановлено, оскільки останній не звертався у передбаченому законом порядку до компетентних органів для оформлення своїх прав на вказане вище майно та не позбавлений можливості такого звернення в подальшому, така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2019 у справі № 306/2140/17.
Вказала, що позивачем до позову додано копію Акту про пожежу від 13.04.2009, складеного Комісією у складі інспектора ВНПД Жовтневого РВ м. Харкова ГУМНСУ в Х/о капітан служби цив. зах. ОСОБА_6 ; інспектор чергової частини Жовтневого РВ м. Харкова ХМУМВСУ ст. лейтенант міліції Павлов В., разом з тим ОСОБА_1 надає до суду технічний паспорт від 19.03.2020 виданого Міським центром нерухомості, в якому відсутній план будинку. Також відповідно до наданої позивачем інформаційної довідки виданої Міським центром нерухомості від 19.03.2020, а саме п. 1.4. «Примітка: згідно обстеження від 19.03.2020 р„ що на земельній ділянці знесено: сіни літ, а, літ, б, житловий будинок літ, Б-1, сарай літ. В, літ. Е, літ. Ж, літ. З, літ. К, літня кухня літ. Г, льох літ. Д, вбиральня літ. М, огорожа № 1, ворота № 2». 
Зауважує, що можна зробити висновок, що домоволодіння, яке належало ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть до суду не надано) на підставі «Решения народного суда Октябрьского района г. Харькова от 11 февраля 1976 г.» не існує. Тобто, внаслідок пожежі та знесення побудов, будинок втратив свою тотожність з тим, який лишився у спадок після ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Постановою Верховний Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.04.2019 у справі № 750/4445/17 зазначено, що внаслідок самочинного будівництва спірний будинок втрачає тотожність з тим, який був отриманий у власність та здійснення особою самочинного будівництва не породжує в неї права власності на таке майно.

У письмовому відзиві представник ОСОБА_1 -адвокат Залеської А.С. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення без змін.
На обґрунтування вказала, що доводи скарги Харківської міської ради є безпідставними, до позовної заяви були додані всі необхідні документи, що підтверджують факт родинних відносин з ОСОБА_4 , рішення суду від 27.04.2018 про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_4 і батьком позивача – ОСОБА_3 та визнання за ним права власності на частину спадкового майна, відмова приватного нотаріуса ХМНО Сарапас Н.Б. від 11.03.2020 № 16/02-17.
Стверджує, що в матеріалах справи міститься довідка від 16.03.2020 № 1079453, видана КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», відповідно до якої право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке складалося із житлового будинку літ «А-1» та житлового будинку літ «Б-1» по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 з 1976 року. Будь-якої інформації про проведення процедури державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_4 на вказану частину домоволодіння у даній довідці не міститься. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що за життя ОСОБА_4 не було припинено її право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2 Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, до ОСОБА_1 перейшло й право власності на дану частину домоволодіння, невизнання за нею права власності на дане нерухоме майно є порушенням принципу непорушності права власності
Вказує, що майно, що належить спадкодавцю не знищено, житловий будинок літ. «А», який становить Ѕ частину домоволодіння та передано у користування ОСОБА_5 – батьку ОСОБА_4 за рішенням суду, знаходиться на земельній ділянці домоволодіння, тому є об`єктом права власності. 

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, пояснення учасників справи, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що батько позивача ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , а спадкоємець 1 черги після смерті ОСОБА_3 його донька ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б. у передбачений строк, їй належить Ѕ частка домоволодіння по АДРЕСА_2 , що складається із житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 29,3 кв. м. в порядку спадкування за законом після смерті батька.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
З матеріалів справи вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_2 складалось з двох житлових будинків літ. «А» та літ. «Б».
Згідно рішення народного суду Червонобаварського району м.Харкова від 28.08.1957 було задоволено частково позов Райжилуправління Красновабарського району м.Харкова до ОСОБА_5 про розділ права конкретного користування домоволодінням і присадибною ділянкою. За ОСОБА_5 визнано право конкретного користування : житловий будинок літ. «А», сіни літ. «а», сарай літ. «З», забор № 1, льох літ. «Д», літня кухня літ. «Г», земельна ділянка пл. 191 кв.м. Визнано право конкретного користування за РЖУ: будинок літ.»Б», сіни, сарай «В», земельна ділянка з лівого боку пл. 191 кв.м. Земельну ділянку від двором та будівлями пл. 528 кв.м. залишено у загальному користуванні. Питання про розділ земельної ділянки залишено відкритим ( а.с. 15).
Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 11.02.1976 задоволено позов ОСОБА_4 до Райжилуправління Жовтневого району м.Харкова, встановлено факт, що ОСОБА_7 є рідною донькою ОСОБА_5 і ОСОБА_8 , визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , що складається з житлового будинку літ. «А» в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_8 , яка фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_5 (а.с. 11-13).
Відповідно до реєстраційного посвідчення Харківського міського бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1152, довідки КП «Харківське міськ БТІ» Харківської міської ради від 18.03.2020 за ОСОБА_4 зареєстрована Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 11.02.1976, справа № 2-226-76. Інша Ѕ частина зареєстрована за ЖЕК-91 згідно реєстраційного посвідчення від 16.10.1975, виданого на підставі рішення виконкому Жовтневої райради депутатів трудящих від 11.08.1959 № 316 ( а.с. 12-13).
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 21.08.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.
Після її смерті залишилось нерухоме майно: 72/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 та Ѕ частина домоволодіння АДРЕСА_2 .
Із змісту рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 27.04.2018 вбачається, що син ОСОБА_4 - ОСОБА_3 звернувся до Харківської міської ради з позовом про встановлення факту прийняття спадщини після смерті матері, а саме 72/100 частин домоволодіння,яке розташоване у АДРЕСА_1 , а також просив визнати за ним право власності на вказану частину домоволодіння в порядку спадкування, оскільки фактично прийняв спадщину після смерті матері. Позовні вимоги ОСОБА_3 були повністю задоволені (а.с. 16-21).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 12.04.2019 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 7).
29 жовтня 2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сарапас Н.Б. видано ОСОБА_1 -позивачу по справі, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 на 72/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ( а.с. 8-10).
11 березня 2020 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сарапас Н.Б. із заявою про оформлення додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки стало відомо про належність Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_2 її батькові ОСОБА_3 після смерті його матері ОСОБА_4 .
З відповіді приватного нотаріуса на звернення ОСОБА_1 від 11.03.2020 № 16/02-17 вбачається, що 30.05.2019 заведена спадкова справа № 6/2019 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 . Дружина спадкодавця ОСОБА_9 від прийняття спадщини відмовилась. За інформацією витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину); 59773197 від 11.03.2020, після померлої ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась, факт прийняття спадщини спадкоємцями, які проживали разом зі спадкодавцем встановити неможливо, тому в оформленні спадщини на домоволодіння АДРЕСА_3 відмовлено (а.с. 22).
За положеннями ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За такого зазначені вище обставини, як такі, що встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, не підлягають встановленню у даній справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 27.04.2018 року, яке відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиціальне значення по цій справі, встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_4 у вигляді 72/100 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 та вказано, що на час відкриття спадщини ОСОБА_3 проживав разом з матір`ю.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 523/3522/16-ц (провадження № 61-21211св18) зроблено висновок, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Як вбачається з матеріалів справи, і ці обставини доводами скарги не спростовані, батько позивача ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , а спадкоємець 1 черги після смерті ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б. у передбачений законом строк, тому їй належить Ѕ частка домоволодіння по АДРЕСА_2 , що складається із житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 29,3 кв. м. в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 ..
Отже, після смерті батька,  відкрилась спадщина на вищевказаний житловий будинок, яку прийняв фактично внаслідок спільного проживання з матір`ю, тому його дочка успадковує його, заяву вона подала у строк, а право власності за бабусею ОСОБА_4 підтверджується відповідними рішеннями суду.
Аргументи скарги про те, що матеріали справи не містять відповідних доказів спростовуються матеріалами справи.
Доводи скарги Харківської міської ради про те, що позивачем не доведено факту ухилення нотаріуса від проведення нотаріальних дій, та що вона не зверталась до відповідних компетентних органів, спростовуються наданою відповіддю приватного нотаріуса на звернення ОСОБА_1 від 11.03.2020 № 16/02-17, 30.05.2019 заведена спадкова справа № 6/2019 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 . Дружина спадкодавця ОСОБА_9 від прийняття спадщини відмовилась. За інформацією витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину); 59773197 від 11.03.2020, після померлої ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась, факт прийняття спадщини спадкоємцями, які проживали разом зі спадкодавцем встановити неможливо, тому в оформленні спадщини на домоволодіння АДРЕСА_3 їй було відмовлено та запропоновано звернутися до відповідного районного суду м.Харкова (а.с. 22).
Доводи скарги, що житловий будинок та споруди є самочинними, не доведені та спростовуються технічним паспортом на спірний будинок садибного типу, виготовленим станом на 19 березня 2020 року, інформаційною довідкою Директора ПП «Міський центр нерухомості» від 16.03.2020 № 2020/7391 та матеріалами справи не підтверджуються.

Доводи представника Харківської міської ради Хрущ Є.І. про те, що домоволодіння, яке належало ОСОБА_4 не існує, тому як згідно з даними його обстеження від 19.03.2020 на земельній ділянці не залишилося надвірних будівель та житлового будинку літ. Б-1, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до матеріалів справи, з копії технічного паспорта на домоволодіння від 14.01.1987, вбачається, що на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 розташовано два будинка- літ. А-1 загальною площею 27,3 кв.м., жилою-18,3 кв.м., та літ. Б-1 загальною площею 21,3 кв.м., жилою 11,8 кв.м. та надвірні будівлі (а.с. 47-55).
Згідно акту про пожежу від 13.04.2009 пожежа сталася у приватному домоволодінні по АДРЕСА_2 та було знищено будинок та сарай, домашні речі на площі 100 кв.м. (а.с. 28).
В результаті дослідження цього акту судом апеляційної інстанції з урахуванням технічних паспортів на спірний будинок, які були складені до та після згаданої пожежі встановлено, що пожежа відбулася в іншому будинку, який не є спірним.
З інформаційної довідки, виданої ОСОБА_1 03.04.2020, вбачається, що після обстеження на місці 19.03.2020, житловий будинок літ.А-1 дійсно відповідає характеристикам, а саме матеріал стін дерево, обкладене цеглою, 1930 року, загальною площею 29,3 кв.м., жилою 19,5 кв.м., відсоток зносу 89,7 %, фактична площа земельної ділянки складає 4696 кв.м. Складеним 19.03.2020 технічним паспортом підтверджується, що житловий будинок А-1 не знищено, рішенням народного суду Червонобаварського району м.Харкова від 28.08.1957, при реальному поділі домоволодіння, його виділено колишньому власнику ОСОБА_5 - батьку ОСОБА_4 та діду ОСОБА_3 (а.с. 24).
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна.
Статтею 349 ЦК України визначено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення. При цьому, у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.
У матеріалах справи відсутні відомості та документи про те, що спадкодавець звертався у встановленому порядку із такою заявою або що таке рішення було ухвалено. Той факт, що значна частина спірного будинку внаслідок зносу потребує капітальному ремонту, не свідчить про те, що спадщина відсутня. 
Тому, оскільки на день її відкриття право власності спадкодавця не це майно не припинилася, а відповідно до згаданої норми ст. 1218 ЦК України спадкоємець, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, - позивач також успадкував це майно як об`єкт власності у відповідному стані. Тому доводи скарги про те, що цей будинок є знищеним та втратив свою тотожність, колегією суддів не приймаються та відхиляються, з огляду на вищевикладене та наявні у матеріалах справи докази.

Аргументи та посилання ХМР у скарзі на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.04.2019 у справі № 750/4445/17 у якій зазначено, що внаслідок самочинного будівництва спірний будинок втрачає тотожність з тим, який був отриманий у власність та здійснення особою самочинного будівництва не породжує в неї права власності на таке майно, є безпідставним з огляду на недоведеність факту самочинного будівництва. 
Посилання скаржника у апеляційній скарзі на правові висновки Верховного суду у справі № 665/226/16-ц від 04.03.2019 та №306/2140/17 від 18.04.2019, колегією суддів не враховуються, оскільки обставини, щодо яких надано оцінку судом касаційної інстанції відрізняються від обставин цієї справи.

Отже, задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що за адресою по АДРЕСА_2 було розміщено два житлових будинки літ А і літ Б, та відповідно до складеного 19.03.2020 технічного паспорту підтверджується, що житловий будинок А-1 не було знищено внаслідок пожежі, та згідно до рішенням народного суду Червонобаварського району м.Харкова від 28.08.1957, при реальному поділі домоволодіння, його було виділено колишньому власнику ОСОБА_5 - батьку ОСОБА_4 та діду ОСОБА_3 , а тому позивачка має право на визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 . 
Матеріали справи містять документи, що підтверджують факт родинних відносин з ОСОБА_4 , рішення суду від 27.04.2018 про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_4 і батьком позивача- ОСОБА_3 та визнання за ним права власності на частину спадкового майна, відмова приватного нотаріуса ХМНО Сарапас Н.Б. від 11.03.2020 № 16/02-17. Майно, що належить спадкодавцю не знищено, житловий будинок літ. «А», який становить Ѕ частину домоволодіння та передано у користування ОСОБА_5 - батьку ОСОБА_4 за рішенням суду, а тому доводи скарги з цього приводу спростовуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначено у апеляційній скарзі.
Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.259, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради -залишити без задоволення.
РішенняЖовтневого районного суду м.Харкова від 03 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.