ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 923/750/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лавриненко Л.В.
суддів: Аленіна О.Ю., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання – Герасименко Ю.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка
на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 21.09.2021 р. (про закриття провадження у справі)
по справі № 923/750/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка, до Державної податкової служби України, м. Київ в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі           
за участю 
3-ї особи на стороні відповідача:                                                                                
- Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, м. Херсон;                                                                                 
- Державної казначейської служби України, м. Київ;
про стягнення шкоди в сумі 324   344,00 грн.  

суддя суду першої інстанції: Закурін М.К.
час та місце постановлення ухвали: 21.09.2021 р., м. Херсон, вул. Театральна, 18, Господарський суду Херсонської області

за участю за участю представників сторін:
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка: Д`яченко Н.П., Сапсай О.Ю.
від Державної податкової служби України, м. Київ в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі: Яцемирський С.С.

          Ухвалою Південно – західного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка, м. Херсон на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 21.09.2021 р. у справі № 923/750/21.
          Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
          Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

          В червні 2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Державної податкової служби України, м. Київ в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про стягнення шкоди в сумі 324   344 грн., спричиненої внаслідок  неповернення суми переплати з податку на додану вартість, яка підлягає відшкодуванню відповідно до положень ст. ст. 1166, 1173 Цивільного кодексу України та ст. ст. 17, 114 Податкового кодексу України.          
          Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 21.09.2021 р. провадження у справі № 923/750/21 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
          Обґрунтовуючи наявність правових підстав для закриття провадження у господарській справі, суд першої інстанції зазначив, що спір про повернення надміру сплачених коштів з податку на додану вартість підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства  незалежності від того, як позивач визначив правову природу такого стягнення.
          Не погодившись з наведеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка оскаржило  її до Південно – західного апеляційного господарського суду.
          В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка посилається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального  права.
          Позивач зазначає, що Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі своїми незаконними діями, які підтверджені постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 р. у справі № 821/762/16, а також бездіяльністю, яка полягає у невиконанні наведеної постанови, завдало позивачу матеріальної шкоди у вигляді збитків в сумі 324   344 грн., які були сплачені товариством на відновлення порушеного податковим органом права.
          Товариство з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка зазначає, що відшкодування шкоди, завданої юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, врегульована
о ст. 1173 Цивільного кодексу України.
          Тобто, на думку позивача, даний спір не є вимогою щодо вирішення публічно – правового спору, оскільки не стосується повноважень відповідача щодо обліку та повернення податку на додану вартість, а є спором про стягнення з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі шкоди, завданої товариству, тому даний спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.
          Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі в поданому відзиві проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечує та просить суд апеляційної інстанції оскаржувану ухвалу залишити без змін.

          Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

          Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка з 10.09.2010 р. зареєстроване, як суб`єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, а з 01.01.2012 р. як платник фіксованого сільськогосподарського податку.
За підсумками 2015 р. у Товариства з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка, м. Херсон виникла переплата податку на додану вартість в сумі 324 344 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість» від 16.10.2014 р. № 569 затверджено Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість.
За умовами цього Порядку, переплату з податку на додану вартість стало можливо повернути платнику податку лише на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ.
           27.01.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка звернулось до Державної податкової служби України, м. Київ в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з листом № 3 про повернення податку в сумі 324 344 грн.
           28.01.2016 р. сума переплати в розмірі 324 344 грн. була повернута на електронний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка.
          Проте, як зазначає позивач, 15.02.2016 р. сума поповнення електронного рахунку з невідомих причин була зменшена податковим органом на 324 344 грн.
          Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 р. у справі № 821/762/16 дії податкового органу з анулювання запису про повернення переплати податку в сумі 324 344 грн. визнані незаконними та зобов`язано скасувати запис про проведену трансакцію від 15.02.2016 р.
           19.04.2017 р. відкрито виконавче провадження № 53795518 з примусового виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 р. у справі № 821/762/16.
          Відповідно до постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального  управління юстиції у Херсонській області від 26.07.2018 р., виконавче провадження № 53795518 закінчене на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з неможливістю його виконання.
          Як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка, у зв`язку з невиконанням судового рішення та анулюванням поповнення рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, позивач був змушений в подальшому поповнити рахунок на суму 324 344 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: 
          - від 25.02.2016 р. № 143 на суму 1 500 грн.;
          - від 01.03.2016 р. № 152 на суму 90 900 грн.;
          - від 09.03.2016 р. № 160 на суму 62 910 грн.;
          - від 16.03.2016 р. № 177 на суму 60 000 грн.;
          - від 21.03.2016 р. № 186 на суму 13 100 грн.;
          - від 07.07.2016 р. № 279 на суму 40 000 грн.;
          - від 07.07.2016 р. № 297 на суму 12 200 грн.;
          - від 12.07.2016 р. № 301 на суму 44 000 грн.
          З огляду на викладене, позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій органу державної податкової служби йому спричинена шкода, яка підлягає відшкодуванню на підставі положень ст. ст. 1166, 1173 Цивільного кодексу України та ст. ст. 17, 114 Податкового кодексу України.

За результатами розгляду матеріалів справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. 
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. 
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з ч. 1   ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; 3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; 4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; 5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; 6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; 8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до   Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених   Податковим кодексом України; 9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до   Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; 12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; 13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; 14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; 15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання; 16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.
За приписами ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача – суб`єкта владних повноважень коштів на    відшкодування шкоди,    заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Частиною 1    ст. 19 КАС України   встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі   Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені   Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".
Визначення терміну «публічно-правовий спір» наведено в п. 2 ч. 1   ст. 4 КАС України.
За приписами цієї норми публічно-правовий спір - це спір, у якому: 
- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; 
- або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; 
- або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Отже, наявність хоча б однієї з ознак, перелічених у п. 2 ч. 1   ст. 4 КАС України,   є підставою для віднесення спору до категорії публічно - правових, які належать до юрисдикції адміністративних судів.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у п. п. 6.19. – 6.23. постанови від 04.12.2018 р. у справі № 910/23482/17, при розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин (п. 6.19).
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення ( п. 6.20).
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (п. 6.21).
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (п. 6.22.).
Вказівка у позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди, не змінює суті та змісту спірних правовідносин (п. 6.23).
          Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 р. у справі № 908/3512/19.            Обґрунтовуючи свої вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка посилається на невиконання Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 р. у справі № 821/762/16, внаслідок чого позивач був змушений поповнити рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість на суму 324 344 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 та ст. 174 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання та інше.
          Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що відмова Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у поверненні суми податку на додану вартість в системі електронного адміністрування не є порушенням господарського зобов`язання.
Отже, заявлена у справі вимога про стягнення збитків в сумі 324 344 грн.   за своєю суттю є вимогою вирішити публічно – правовий спір.
Крім того, визначені позивачем підстави заявленого позову, такі як протиправність дій органу державної податкової служби щодо анулювання поповнення рахунку з податку на додану вартість на 324 344 грн.  в системі електронного адміністрування та подальше визнання цих дій протиправними постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 р. у справі № 821/762/16, свідчать проте, що позовні вимоги випливають з відносин публічно-правового характеру, а, тому цей спір є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів. При цьому вказівка у позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди, не змінює суті та змісту спірних правовідносин. 
Відповідна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 р. у справі № 922/506/19 та від 02.02.2021 р. у справі № 908/3512/19
З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що спір у цій справі підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, що позивач визначив правову природу такого стягнення, як стягнення шкоди у зв`язку з неповерненням спірної суми.
Враховуючи наведе, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали відсутні.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -          
                                        
                                                  ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Херсонської області від 21.09.2021 р.  по справі № 923/750/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Колосс”, с. Антонівка без задоволення
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, в порядку та випадках, передбачених ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 07.12.2021 р.

Головуючий суддя                                                              Л.В. Лавриненко 

Судді                                                                                    О.Ю. Аленін                                                                                   

                                                                                          М.А. Мишкіна