Постанова                            
Іменем України                                  
 
01 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа 141/482/20
провадження № 61-1912св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., 
 
учасники справи: 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: 
Денишенко Т. О., Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про відшкодування шкоди, в якому просили зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , припинити будь-які дії від імені Приватного сільськогосподарського підприємства «Авангард», яке знаходиться у с. Осична Оратівського району Вінницької області, та стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн (справа № 141/1205/17).
Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.
 
У червні 2018 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду у справі № 141/1205/17 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення моральної шкоди.
Заява мотивована тим, що ухвалюючи рішення у справі № 141/1205/17, суд першої інстанції не вирішив питання розподілу судових витрат, зокрема щодо витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу.
 
ОСОБА_4 просив суд ухвалити додаткове рішення про покладення на позивачів витрат, понесених на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, у розмірі 21 000 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Додатковим рішенням Оратівського районного суду Вінницької області 
від 17 вересня 2020 року, ухваленим у складі судді Климчука С. В., заяву ОСОБА_4 від 14 червня 2018 року задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн.
 
Додаткове рішення мотивоване тим, що рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року у справі № 141/1205/17 у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відмовлено. Питання розподілу судових витрат не вирішено. 
Задовольняючи заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з положень пункту третього договору про надання правничої допомоги (правової) від 07 лютого 2018 року № 7/02/18 (далі - договір № 7/02/18), укладеного між адвокатом Богуном В. В. та 
ОСОБА_4 , згідно з яким гонораром адвоката - ціною договору є попередньо визначена грошова сума у розмірі 21 000,00 грн, що складається із 15 000,00 грн - за написання адвокатом протягом трьох годин відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 6 000,00 грн - за час, проведений адвокатом впродовж одного календарного дня у судовому засіданні Оратівського районного суду Вінницької області. До складу суми у 
6 000,00 грн входять також витрати на транспорт, харчування, мобільний зв`язок, непередбачувані витрати. Суд узяв до уваги, що ОСОБА_4 перерахував адвокату оговорений гонорар, що встановлено з наданих квитанцій.
При цьому суд першої інстанції взяв до уваги, що позивачі у справі № 141/1205/17 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та не довели неспівмірність витрат на правничу допомогу. Суд вважав обґрунтованими витрати на професійну правничу допомогу, які підлягали солідарному стягненню.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Додаткове рішення Оратівського районного суду Вінницької області 
від 17 вересня 2020 року щодо стягнення у солідарному порядку з 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення моральної шкоди скасовано.
Заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без задоволення.
 
Скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції та залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що умовами договору № 7/02/18 передбачено, що вартість участі адвоката у судовому засіданні впродовж одного календарного дня, незалежно від проміжку часу, протягом якого воно відбувалося, становить 6 000 грн. При цьому суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що заявник не навів розмежування між витратами вартості участі адвоката у судовому засіданні та витратами, які не належать до судових витрат на правничу допомогу. Крім того, суд вважав, що принциповою є та обставина, що ОСОБА_5 (адвокат відповідача ОСОБА_4.) є також відповідачем у цій цивільній справі та має з`являтися у суд на виклики в установленому порядку, що є його процесуальним обов`язком. Тому явка представника відповідача ОСОБА_4 - відповідача у справі ОСОБА_5 у судове засідання 13 лютого 2018 року, подання ним клопотання, за відсутності конфлікту інтересів між обома відповідачами, не можна визнати як явку виключно в статусі адвоката на виконання умов укладеного договору, яка тягне оплату праці фахівця в галузі права. Разом з тим, матеріали справи місять довідку секретаря судового засідання про те, що фіксування цього засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося через відсутність осіб, які беруть участь у справі. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав для стягнення з позивачів на користь 
ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 6 000,00 грн. 
 
Щодо доведеності заявником вартості тригодинної роботи відповідача ОСОБА_5 як адвоката з написання відзиву на позовну заяву 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оціненої сторонами договору у 15 000,00 грн, колегія суддів вказала, що надані суду копії заявок на переказ 
ОСОБА_4 готівки (через банківську установу) не є належними та допустимими доказами понесених ним витрат на правничу допомогу. Крім того, згідно з договором № 7/02/18 адвокат здійснює індивідуальну адвокатську діяльність, є самозайнятою особою, у зв`язку з чим він повинен у встановленому законодавством порядку відкрити рахунок у банківській установі. Отже, про оплату клієнтом адвоката послуг з надання правничої допомоги, отримання адвокатом цієї оплати повинна свідчити виписка з банківського рахунку адвоката. Такий фінансовий документ суду не представлений. 
 
Одночасно суд апеляційної інстанції встановив порушення судом першої інстанції норм процесуального права та вказав, що суд першої інстанції у своїй ухвалі від 03 серпня 2020 року безпідставно пославшись на статтю 137 ЦПК України, зобов`язав відповідача ОСОБА_4 надати детальний, обґрунтований, документально підтверджений розрахунок понесених судових витрат під час розгляду справи не пізніше трьох днів до початку судового засідання, що свідчить про порушення судом принципів змагальності сторін та диспозитивності у цивільному судочинстві. 
Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що ця справа, згідно з ухвалою суду першої інстанції від 10 квітня 2018 року, призначена до розгляду судом першої інстанції у загальному порядку за участі її учасників, однак ухвалою від 03 серпня 2020 року суд постановив розглянути заяву ОСОБА_5 , подану в інтересах ОСОБА_4 , про ухвалення додаткового рішення, без виклику сторін, що призвело до порушення прав сторін у справі, зокрема скаржника, про що він зазначив в апеляційній скарзі.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У лютому 2021 рокуОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2021 рокута залишити в силі додаткове рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року, стягнути судові витрати.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою, витребувано матеріали цивільної справи із Оратівського районного суду Вінницької області.
У березні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку зібраним доказам, зокрема банківським документам щодо оплати ним послуг адвоката. Суд апеляційної інстанції порушив вимоги частини восьмої статті 83, частини п`ятої статті 365, частини другої, третьої статті 367 ЦПК України щодо подання доказів та меж розгляду справи, оскільки суд надав оцінку запереченням позивача щодо судових витрат на правничу допомогу, викладених безпосередньо в апеляційній скарзі, за відсутності доказів про неможливість їх подання до суду першої інстанції.
     
Заявник вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та у постановах Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 280/1765/19 (провадження № К/9901/607/20), від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 (провадження № К/9901/33314/19), від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18), від 28 грудня 
2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20), від 11 червня 2020 року у справі № 821/227/17 (провадження № К/9901/24344/18), від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 (провадження № К/9901/10114/19), від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 (провадження № К/9901/54105/18).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного суду від 13 січня 
2021 року - без змін як таку, що прийнята без порушень вимог матеріального та процесуального права.
Позивач звертає увагу суду на те, що представник ОСОБА_4 у судове засідання жодного разу не з`явився, що підтверджено протоколами судових засідань. Крім того, в договорі № 7/02/18 до витрат судо-дня включено витрати, не передбачені статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на що у своїй постанові від 04 листопада 2019 року у праві № 9901/264/19 звертав увагу Верховний Суд.
 
При цьому стверджує про те, що розмір заявлених вимог про сплату витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та наданими адвокатом послугами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
07 лютого 2018 року між адвокатом Богуном В. В. та ОСОБА_4 укладений договір № 7/02/18.
 
З договору № 7/02/18 встановлено, що адвокат зобов`язується надати правову допомогу (правничу) клієнту в Оратівському районному суді Вінницької області у справі № 141/1205/17, у якій клієнт виступає як відповідач за позовною заявою, поданою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11 грудня 2017 року, представляти інтереси клієнта із ycix питань, які виникатимуть під час розгляду цієї судової справи та винесення рішення.
 
Згідно з пунктом 3 договору № 7/02/18 гонораром адвоката - ціною договору є грошова сума, попередньо визначена у розмірі 21 000,00 грн. 
Попередній розрахунок суми судових витрат у poзмірі 21 000,00 грн, які відповідач поніс i які очікує понести у зв`язку iз розглядом цієї справи складається з таких витрат: 
- написання відзиву адвокатом коштує 15 000,00 грн, із розрахунку, що час затрачений на написання відзиву, становить 3 години, вартість 1 години роботи адвоката за цим договором, становить - 5 000,00 грн без ПДВ; 
- вартість представництва інтересів клієнта (відповідача) у цій справі, у Оратівському районному суді Вінницької області за один судо-день складає 6 000,00 грн. Судо-день у цьому договорі розуміється як час, проведений адвокатом, впродовж одного календарного дня у судовому засіданні у цій судовій справі, незалежно від проміжку часу, протягом якого воно відбувалося; до складу суми за 1 судо-день входять, зокрема, витрати на транспорт, харчування, мобільний зв`язок та непередбачувані витрати; остаточна сума гонорару адвоката формується до останнього судового засідання у цій справі включно, у яких адвокат прийняв безпосередню участь. У випадку, коли судове засідання, призначене на відповідний день, не відбулося із будь-якої причини, а адвокат прибув для участі у засідання, клієнт сплачує адвокату суму у розмірі 5 000,00 грн.
 
Відповідно до пункту 6.1 договору № 7/02/18, цей договір укладений на строк до виконання взятих на себе адвокатом зобов`язань та набирає чинності з моменту його підписання.
 
Згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, долученого до договору № 7/02/18, розмір попередньої (орієнтовної) суми судових витрат складає 21 000,00 грн: витрати за судо-день - 6 000 грн, витрати за складення відзиву на позовну заяву - 15 000 грн.
 
О8 лютого 2018 року адвокат Богун В. В. в інтересах ОСОБА_4 подав до Оратівського районного суду Вінницької області відзив.
 
26 лютого 2018 року сторони уклади додаткову угоду №1 до договору №07/02/18 від 07 лютого 2018 року.
 
28 березня 2018 року складено акт прийому-передачі виконаних робіт за договором № 7/02/18.
 
Із квитанцій від 12 лютого 2018 року, від 23 лютого 2018 року, від 07 березня 
2018 року встановлено, що ОСОБА_4 перерахував адвокату 
Богуну В. В. кошти за надання правничої допомоги у загальному розмірі 21 000 грн (12 000,00 +7 000,00 + 2 000,00 грн).
 
Із довідки секретаря судового засідання Оратівського районного суду Вінницької області, складеної 13 лютого 2018 року у справі № 141/1207/17, встановлено, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснюється.
 
Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року, ухваленим у справі № 141/1205/17, яке постановою Апеляційного суду Вінницької області від 31 жовтня 2018 року залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення моральної шкоди відмовлено. Питання про судові витрати судом не вирішено.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції в повній мірі не відповідає.
 
Скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції та залишаючи без задоволення заяву про стягнення судових витрат, суд апеляційної інстанції, зокрема, вважав недоведеним факт оплати послуг адвоката, з тих підстав, що відповідач не надав суду оригінали заявок про перерахування готівки чи виписку з банківського рахунку адвоката про зарахування цих коштів.  
 
Колегія суддів не може погодитися з цими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
 
За вимогами частини третьої статті 137 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).
 
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні вказав, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про їх відшкодування, на підтвердження яких суду повинні бути надані, зокрема документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Суд апеляційної інстанції скасував додаткове рішення суду першої інстанції, оскільки відсутній оригінал документа, що підтверджує витрати на правову допомогу.
 
Відповідно до положень статті 14 ЦПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13 та Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.
 
Тобто аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен отримати клієнт чи надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.
 
Також колегія суддів зазначає, що статтею 137 ЦПК України не визначено конкретної форми документа, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.
 
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 квітня 
2020 року у справі № 727/4597/19 (провадження № К/9901/32645/19).
 
Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції про відсутність належних доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суперечать статтям 14, 137 ЦПК України, підзаконним нормативним актам Міністерства фінансів України та Національного банку України та висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 (провадження № К/9901/32645/19), від 22 вересня 2021 року у справі № 127/28968/19 (провадження № 6-17666св20).
 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 
2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
 
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:                             1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);                     2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
З урахуванням того, що під час вирішення питання розподілу судових витрат мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони витрати, які були фактично отримані, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не довів факт отримання правової допомоги, визначеної підпунктом «б» пункту 3.2 договору № 7/02/18 - представництво інтересів клієнта у цій справі в Оратівському районному суді Вінницької області, оскільки з матеріалів справи не встановлено, що Богун В. В. як адвокат ОСОБА_4 з`явився у судове засідання, призначене на 
13 лютого 2018 року, що є його процесуальним обов`язком у розумінні статей 12, 81 ЦПК України.
 
При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що договір № 7/02/18 містить суми, які не передбачені статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зокрема витрати на транспорт, харчування, мобільний зв`язок, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду 
від 04 листопада 2019 року у справі № 9901/264/19 (провадження № П/9901/264/19) 
 
Щодо доводів, викладених у відзиві на касаційну скаргу в частині невідповідності положенням статей 137, 141 ЦПК України розміру витрат на правничу допомогу, зокрема однієї години, витраченої на складання відзиву на позовну заяву, колегія суддів вважає за потрібне зазначити таке.
 
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
 
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок про те, що згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, визначене положеннями частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, позивачі до суду першої інстанції не подавали. При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивачі, будучи проінформованим про наявність у ОСОБА_4 витрат, понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000 грн, зокрема під час проведення підготовчого судового засідання у суді першої інстанції 10 квітня 2018 року, не скористалися своїм правом, та не подали такого клопотання до початку судового засідання, в якому розглянуто заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення, про час та місце якого вони були повідомлені належним чином. 
При цьому суд апеляційної інстанції, встановивши порушення норм процесуального права судом першої інстанції щодо порядку розгляду заяви, міг розглянути клопотання щодо зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, за його наявності.
 
Отже, підстав для розгляду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачами у суді першої інстанції, викладеного у відзиві на касаційну скаргу, колегія суддів не вбачає.
 
Таким чином, вивчивши докази, подані позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням вимог частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 15 000,00 грн, оскільки вони є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, що підтверджено наданими документами.
Договором № 7/02/18, в якому надано детальний опис та розрахунок наданих адвокатом послуг, який підтверджено попереднім (орієнтовним) розрахунком, містить перелік цих послуг, зокрема, підготовка відзиву на позовну заяву - 15 000,00 грн. Акт прийому виконаних робіт підписаний сторонами, надані копії заявок на переказ готівки від імені ОСОБА_4 . 
За таких обставин колегія суддів вважає, що сторони обумовили види діяльності та оплату послуг.
Докази подано відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України.
 
З урахуванням вимог частин третьої-четвертої статті 137 ЦПК України щодо доказів та співмірності заявлених вимог, колегія суддів вважає за потрібне частково задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_4 , скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, у розмірі 15 000,00 грн, як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
Ухвалити судове рішення, яким частково задовольнити заяву 
ОСОБА_4 про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, у розмірі 15 000,00 грн. 
 
В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
 
З урахуванням того, що згідно з положенням статті 4 Закону України «Про судовий збір» касаційна скарга про оскарження судового рішення, яким вирішено питання оплати судових витрат, не оплачується, підстав для розподілу судових витрат, визначених частиною 13 статті 141 ЦПК України немає.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_4 про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
 
Заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення  про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
 
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 15 000,00 грн. 
 
В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                             І. А. Воробйова
 
                                                                                                          Б. І. Гулько
 
                                                                                                           Г. В. Коломієць
 
                                                                                                           Р. А. Лідовець