ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/772/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/3862/20 Категорія: 304020000 	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01 вересня 2021 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.
За участю секретарів Попової М.В., Захарченко А.Д.

учасники справи: 
           позивач – ТОВ «Inter Cars Ukraine»;
           відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
третя особа - Приватний нотаріус Науменко Тетяна Миколаївна;
           особа, яка подає апеляційну скаргу – відповідач  ОСОБА_3 

розглянувши у м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.02. 2021 року, постановлене під головуванням судді Казидуб О. Г. 16.02.2021 року, повний текст рішення складений 26.02.2021 року, у справі за позовом ТОВ «Inter Cars Ukraine» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Науменко Тетяна Миколаївна про визнання договору дарування частки квартири від 16.08.2019 року недійсним,-

в с т а н о в и в :

 
       02 червня 2020 року позивач ТОВ «Inter Cars Ukraine» звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Науменко Тетяна Миколаївна про визнання договору дарування частки квартири від 16.08.2019 року недійсним.
         В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що  17.12.2018 року між ТОВ «Inter Cars Ukraine» та відповідачем - 1 ОСОБА_1 , було укладено договір поставки № U44140, згідно до п. 1.1. якого ОСОБА_1 отримав замовлені ним запасні частини до автомобілів, автохімію, масла, супутні товари для автотранспорту тощо (далі - товар) окремими партіями.
Позивач посилається, що у договорі сторони договору погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке: п. 1.2. - ціна договору складається із сумарної ціни поставлених партій товару, яка вказана у видаткових накладних; п. 6.3. - сторони можуть додатково погодити та у видатковій накладній строки оплати та умови поставки товару; п. 8.1. - приймання товару за кількістю та якістю здійснюється покупцем відповідно до видаткової накладної. Перехід права власності відбувається при підписанні видаткової накладної.
Протягом липня-серпня 2019 року відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача товар на загальну суму 174571 грн. 11 коп. на підставі видаткових накладних, у яких було зазначено кінцевий строк розрахунку.
Свої зобов`язання щодо розрахунку за отриманий товар відповідач ОСОБА_1 перед позивачем не виконав, що підтверджується рішенням господарського суду Черкаської області у справі № 925/1120/19 від 24 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили, вказує позивач. 
На підставі наказу господарського суду у вказаній справі, відкрито виконавче провадження № 60864613. Боржник ОСОБА_1 рішення суду не виконує.
16.08.2019 року ОСОБА_1 уклав договір дарування належної йому частки квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 .
Позивач вказує, що при укладанні даного договору мала місце лише імітація правочину, договір укладався з відсутністю наміру створити ті правові наслідки, які задекларовані у правочині. Тому позивач вважає, що відповідач ОСОБА_1 умисно вчинив погіршення свого матеріального становища, з метою уникнення грошової відповідальності перед кредитором та невиконання цивільно-правових обов`язків у відповідності до договору поставки № U44140 від 17.12.2018 року.
Позивач посилається у позові, що договір дарування відповідачем був укладений у момент настання зобов`язань за договором поставки № U44140 від 17.12.2018 року.
За таких обставин, позивач вважає, що договір дарування частки квартири від 16.08. 2019 року грубо порушує майнові права та інтереси позивача на відновлення свого порушеного зі сторони відповідача ОСОБА_1 матеріального становища, у зв`язку з не виконанням та ухиленням ним від сплати боргу за отриманий товар. Позивач вважає, що договір дарування є фіктивним, оскільки відповідач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , перебуваючи у змові, та маючи спільний умисел, уклали даний договір з єдиною метою приховати нерухоме майно ОСОБА_1 задля уникнення та ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків за договором поставки, укладеним з позивачем.
       Укладення фіктивного договору дарування частки квартири вчинено за спільним умислом сторін договору, з наміром цих осіб у разі звернення позивача до суду для захисту своїх прав про стягнення боргу за договором поставки, уникнути та ухилитися від виконання рішення суду щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 .
На переконання позивача, укладення даного правочину, договору дарування, грубо порушує матеріальний інтерес позивача на користування своїм матеріальним благом, а саме : грошовими коштами, які відповідач ОСОБА_1 зобов`язувався сплатити позивачу у відповідності до договору поставки.
Зважаючи на вищевикладене, позивач вважав заявити похідну вимогу про скасування запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно .
Позивач просить суд визнати недійсним договір дарування частки квартири, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з його фіктивністю та ухиленням ОСОБА_1 від виконання своїх цивільно-правових обов`язків. Позивач також просить скасувати запис про право власності, здійснений на підставі оспорюваного договору дарування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також просить відшкодувати понесені судові витрати.
       Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2021 року позовну заяву ТОВ «Inter Cars Ukraine» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Науменко Тетяна Миколаївна про визнання договору дарування частки квартири від 16.08.2019 року недійсним - задоволено.
       Визнано недійсним договір дарування частки квартири,укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 16 серпня 2019 року № 1362, за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку з його фіктивністю та ухиленням ОСОБА_1 від своїх цивільно-правових обов`язків.
       Скасовано запис  про  право власності, здійснений  на  підставі  оспорюваного договору  дарування  у  Державному  реєстрі  речових  прав на  нерухоме  майно.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач  ОСОБА_3 оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 18 березня 2021 року через суд першої інстанції. 
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує, що з ухваленим рішенням суду першої інстанції не погоджується, вказане рішення є незаконним, тому підлягає скасуванню. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що суд першої інстанції визнав недійсним договір на тій підставі, що він укладений з метою ухилення від виконання рішення суду, якого на той момент не існувало, тому сторони договору дарування не знали і не могли знати про його винесення в майбутньому. 
Скаржник вказує, що твердження про фіктивність договору дарування частини квартири від 16.08. 2019 року є таким, що не відповідає дійсності, та ґрунтується виключно на припущеннях позивача, які жодними доказами не підтверджено. 
ОСОБА_3 вказує, що укладений між нею та її сином ОСОБА_1 правочин, а саме: договір дарування частки квартири цілком відповідав їхній волі та його змісту, вчинявся з метою реального настання передбачених ним юридичних наслідків – передачі права власності на частину квартири, в якій проживали члені її сім?ї. 
Скаржник вважає, що рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 було позбавлено права власності на 1/ 4 частину квартири, яка в жодному випадку не може бути використана для розрахунків з позивачем. Отже, відчуження частини квартири жодним чином не порушує і не могло порушити права та інтереси позивача, який укладав договір поставки із відповідачем ОСОБА_3 у грудні 2018 року, а на час укладення договору дарування частки квартири жодного судового рішення про стягнення боргу із відповідача ОСОБА_3 не було прийнято. 
Скаржник вважає, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, а тому ОСОБА_3 просить в апеляційній скарзі рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.
Іншими учасниками справи рішення суду від 16.02. 2021 року не оскаржується. 
       27 квітня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_3 Вх. № 4413/21-Вх. від представника ТОВ «Inter Cars Ukraine».
       У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що з апеляційною скаргою відповідача позивач не погоджується, оскільки відсутні доводи щодо неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Представник позивача у відзиві зазначає, що апеляційна скарга зводиться до суб`єктивної переоцінки скаржником фактичних обставин та власного бачення щодо застосування норм чинного законодавства, а цитування законів, що не спростовує законність судового рішення, та власне підтверджує факт визнання скаржником того, що її син не збирався та не збирається виконувати у майбутньому рішення господарського суду Черкаської області у справі № 925/1120/19 від 24 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили, про стягнення з дарувальника (сина відповідача 3) грошових коштів. 
       Під час розгляду справи у суді першої інстанції сам відповідач ОСОБА_3 , а в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 визнають той факт, що боржник ОСОБА_3 збирався виїхати на постійне проживання за кордон, що взагалі унеможливило б виконання рішення суду про стягнення боргу.
       Тому, на переконання представника позивача, викладені в апеляційній скарзі доводи не заслуговують па увагу через безпідставність та необгрунтованість, оскільки боржник ОСОБА_4 , маючи обов`язок зі сплати грошового зобов`язання, мав намір на ухилення від його виконання. Отже, спрямував свої дії на фіктивний перехід права власності на своє нерухоме майно до відповідача ОСОБА_3 з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язання.
       Представник позивача вказує, що виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України згідно статті 124 Конституції України.
       У відзиві зазначається, що укладення даного правочину грубо порушує матеріальний інтерес позивача на користування своїм матеріальним благом, а саме грошовими коштами, які відповідач ОСОБА_3 зобов`язувався сплатити позивачу у відповідності до договору поставки.
       Представник позивача ТОВ «Inter Cars Ukraine» вважає, що рішення суду першої інстанції у справі є законним та обгрунтованим, і не підтягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з врахуванням правових позицій Верховного Суду.
У відзиві представник ТОВ «Inter Cars Ukraine» просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
       Сторони про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернулись на адресу суду.
Суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав розгляд апеляційної скарги за заявами та клопотаннями учасників процесу, які просили про відкладення розгляду справи.
25 травня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_3 про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із хворобою та підозрою на захворювання корона вірусом та неможливістю приймати участь у судовому засіданні.
Вказане клопотання задоволено апеляційним судом та відкладено розгляд справи на 02 червня 2021 року на 11 год., яке не відбулось, так як не всі учасники розгляду справи з?явились у судове засідання, та були відсутні дані про отримання судових повісток сторонами у справі.
Апеляційним судом призначено в черговий раз судове засідання на 21 липня 2021 року, яке не відбулось, оскільки від представника скаржника ОСОБА_3 – адвоката Василеги А.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи 20 липня 2021 року, оскільки адвокат перебуватиме у відрядженні у м. Києві 21.07. 2021 року в інших судових засіданнях апеляційного суду, тому просить забезпечити належний правовий захист скаржника та його право на юридичну допомогу, перенести розгляд апеляційної скарги на іншу дату.
Колегією суддів апеляційного суду задоволено клопотання представника ОСОБА_3 – адвоката Василега А.П. та відкладено розгляд справи на 04 серпня 2021 року.
04 серпня 2021 року в судове засідання з?явився лише представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Капітоненко А.Ю., інші учасники розгляду справи не з?явилися, відсутні дані про отримання судової повістки скаржником ОСОБА_3 та її представником. Тому апеляційний суд в черговий раз переніс розгляд справи на іншу дату у зв`язку із неможливістю розглядати справу за відсутності даних про вручення судових повісток сторонам у справі. 
Розгляд справи призначено на 17 серпня 2021 року на 15 год., зроблено повідомлення на сайті Апеляційного суду щодо розгляду вказаної справи для повідомлення учасників справи.
17 серпня 2021 року в судове засідання з?явились скаржник ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Геращенко М.В., інші учасники розгляду справи не з?явились, але повідомлені належним чином, тому колегія суддів апеляційного суду розпочала розгляд апеляційної скарги за участі сторін, які з?явились, та після отримання пояснення сторін та дослідження матеріалів справи у судовому засіданні оголошено перерву до 01 вересня 2021 року.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, представника відповідача, який визнав вимоги апеляційної скарги, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.
Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про визнання договору дарування частки квартири недійсним, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, прийшовши до висновку, що відповідачем ОСОБА_1 було укладеного договір дарування частини квартири його матері, ОСОБА_3 з метою погіршення свого матеріального становища та уникнення можливої реалізації належного йому на праві власності нерухомого майна в порядку виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 24.10.2019 року у справі № 925/1120/19, в межах виконавчого провадження № 60864613, а також з метою ухилення ОСОБА_1 від своїх цивільно-правових обов`язків за договором поставки № U44140 від 17.12.2018 року.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання спірного договору дарування частини квартири від 16.08.2019 року недійсним. 
       Щодо вимоги про скасування запису про право власності, то районний суд, вирішуючи спір в цій частині, послався на те, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення похідної вимоги позивача про скасування запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, задовольнивши позовні вимоги позивача.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вважає їх помилковими, необґрунтованими, та такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом допущено порушення та неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою згідно ст. 376 ЦПК України для скасування рішення суду. 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 17.12.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Inter Cars Ukraine» було укладено договір поставки № U44140, умови якого ОСОБА_1 не було виконано в результаті чого утворився борг по оплаті прийнятого відповідачем товару в сумі 174571,11 грн.
       ТОВ «Inter Cars Ukraine» звернувся з позовом до ОСОБА_1 та рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.10.2019 року у справі № 925/1120/19 задоволено позов ТОВ «Inter Cars Ukraine» та стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ «Inter Cars Ukraine» - 174571 грн. 11 коп. основного боргу, 2618,56 грн. судового збору( а. с. 8 - 11). 
       Згідно постанови приватного виконавця Плесюк О.С. від 11.12.2019 року було відкрито виконавче провадження № 60864613 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області № 925/1120/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Inter Cars Ukraine» -174571 грн. 11 коп. основного боргу, 2618,56 грн. судового збору(а. с. 13 - 14). 
Із договору дарування частки квартири від 16.08.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як « ОСОБА_5 » передали в дар « Обдарованій» ОСОБА_3 , а вона – ОСОБА_3 прийняла в дар 1/ 2 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 ( а. с. 25 – 26). 
        ОСОБА_3 16.08.2019 року було зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування частки квартири від 16.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Науменко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1362 ( а. с. 7).
За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов?язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність згідно ч. 1 статті 717 ЦК України.
       Відповідно до частини 2 статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
       Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття у відповідності до частини 1 статті 722 ЦК України.
       Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Звертаючись з позовом про визнання недійсними договору дарування частки квартири, позивач посилався на те, що вказаний правочин є фіктивним, оскільки сторони їх уклали без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, а лише з метою погіршення майнового стану ОСОБА_1 та уникнення ним у майбутньому звернення стягнення на належне йому нерухоме майно на виконання судового рішення про стягнення з нього боргового зобов`язання перед позивачем, яке виникло з договору поставки № U44140 від 17.12.2018 року.
Позивач вказав підставою позову визнання договору дарування недійсним, пославшись на ст. ст. 203, 215, 234 ЦК України.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.
Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
       Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому, необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
       У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, то такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
       У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
       Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
       Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16ц провадження № 14-260 цс 19.
       Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
       Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що, передбачені правочином.
       Фіктивним правочином може бути визнаний будь - який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. 
Ознака вчинення правочину лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, то такий правочин не може бути визнаний фіктивним.
       Отже, позивач, звертаючись з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.
       Колегія  суддів  апеляційного суду вважає, що  суд першої інстанції   невірно  застосував  норми матеріального права, оскільки  не звернув уваги, що борг перед позивачем мав лише один відповідач  -  ОСОБА_1 , який  уклав договір поставки з позивачем  та не виконав його умови, в результаті чого утворився борг по оплаті прийнятого відповідачем ОСОБА_1 товару в сумі 174571,11 грн., який було стягнуто на підставі рішення суду 24. 10 2019 року. 
       Разом з тим, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно договору дарування частки квартири передали в дар ОСОБА_3 1/ 2 частку спільної власності квартири АДРЕСА_2 , яка належала дарувальникам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси 25.12. 1997 року. 
       На момент приватизації відповідач ОСОБА_1 , 1992 року народження, був неповнолітнім та проживав з батьками, внаслідок чого і отримав право на приватизацію та на частку у квартирі внаслідок рішення батьків про приватизацію житла. 
       Згідно копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.12.1997 року, виданого Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси, квартира за адресою АДРЕСА_1 на праві власності належить – ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як вказано у свідоцтві на праві приватної спільної сумісної або часткової власності ( а. с. 91).
       Задовольняючи вимоги позивача про визнання недійсним договору дарування частки квартири, районний суд не звернув уваги на безпідставність вимоги позивача щодо дарування частки квартири відповідачем ОСОБА_2 , який не мав боргових зобов`язань перед позивачем, тому мав право на власний розсуд та згідно волевиявлення розпорядитись своєю часткою у квартирі та подарувати свою власність дружині - відповідачу ОСОБА_3 .
       Як вбачається із матеріалів справи  із  змісту оспорюваного договору дарування частки квартири від 16.08.2019 року, що сторони підтвердили те, що попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод, без будь – якого примусу як фізичного, так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених нижче, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин обумовлених нижче, діючи добровільно, без впливу, обману, володіючи всіма необхідними для цього повноваженнями, уклали цей договір дарування частки квартири.
       Так, згідно п. 9 даного договору вбачається, що дарувальники та обдаровувана стверджують, що цей договір не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки ( а. с. 90).
       Отже, на виконання оспорюваного правочину було передано  частку в нерухомому майні,  який  відповідач  ОСОБА_3  прийняла в дар  та зареєструвала 16.08.2019 року  право власності на 1/2 частку квартири  АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування частки квартири від 16.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Науменко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за   № 1362.  Томуданий правочин не може бути фіктивним.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції не повно та всебічно дослідив та перевірив надані сторонами докази, прийшовши до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. 
       В позовній заяві ТОВ «Inter Cars Ukraine» вказує, що договір поставки між позивачем ТОВ «Inter Cars Ukraine» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений 17.12. 2018 року. Протягом липня – серпня 2019 року ОСОБА_1 отримав від позивача товар на загальну суму 174571грн. 11 коп. на підставі видаткових накладних, в яких було зазначено кінцевий строк розрахунку.
       Аналізуючи вище викладене, слід дійти висновку, що станом на дату укладення договору дарування відповідачами 16.08. 2019 року частки квартири, у позивача ТОВ «Inter Cars Ukraine», який лише передавав товар відповідачу у липні – серпні 2019 року, не виникали жодних підстав вважати, що відповідач ОСОБА_1 не виконає своїх зобов`язань та не сплатить кошти позивачу за отриманий товар у визначений сторонами строк.
 Із позовними вимогами до  ОСОБА_1  позивач ТОВ «Inter Cars Ukraine» звернувся  після укладення   договору дарування, оскільки  рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.10.2019 року у справі № 925/1120/19 задоволено позов ТОВ «Inter Cars Ukraine» та стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ «Inter Cars Ukraine» - 174571 грн. 11 коп. основного боргу, 2618,56 грн. судового збору( а. с. 8 - 11). 
Згідно постанови приватного виконавця Плесюк О.С. від 11.12.2019 року було відкрито виконавче провадження № 60864613 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області № 925/1120/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Inter Cars Ukraine» -174571 грн. 11 коп. основного боргу, 2618,56 грн. судового збору.
       Отже, позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення коштів уже значно пізніше укладеного договору дарування частки квартири 16. 08. 2019 року.
       За встановлених обставин, з матеріалів справи вбачається, що укладений договір дарування від 16.08. 2019 року був виконаний, дарунок від дарувальника був переданий обдарованому, яка зареєструвала за собою право власності на нерухоме майно у встановленому порядку.
       Колегія суддів апеляційного суду, встановивши, що передбачені договором дарування від 16.08. 2019 року правові наслідки дійсно настали, сторони цього договору вчинили всі передбачені договором дарування дії, виконали його, передавши нерухоме майно від дарувальників до обдарованої, яка прийняла дарунок, вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання договору дарування частки квартири недійсним у зв`язку із фіктивністю та ухиленням відповідача ОСОБА_1 від виконання своїх боргових зобов`язань перед позивачем, оскільки відсутні правові підстави для визнання оспорюваного договору дарування недійсним з підстав фіктивності.
       Апеляційний суд, перевіривши та дослідивши докази, наявні в матеріалах справи дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваний правочин є фіктивним. 
       Під час розгляду справи позивач не довів на підставі належних та допустимих доказів, що укладений відповідачами договір дарування 16.08. 2019 року 1/ 2 частки квартири є фіктивним та укладений без мети настання реальних наслідків, а також не наведено фактичних даних, підтверджених доказами, на спростування встановленої законом презумпції правовірності правочину.
       Колегія суддів апеляційного суду критично ставиться до посилання позивача на те, що договір дарування є фіктивним, з тих підстав, що був укладений з метою уникнення відповідачем ОСОБА_1 боргових зобов`язань та у майбутньому звернення стягнення на належне йому нерухоме майно на виконання судового рішення про стягнення з нього боргового зобов`язання перед позивачем, яке виникло з договору поставки № U44140 від 17.12.2018 року на підставі рішення суду від 24. 10 2019 року. Вказані твердження позивача не заслуговують на увагу, оскільки позивач таких обставин не навів в суді першої інстанції, а представник позивача жодного разу не приймав участь у судових засіданнях апеляційного суду, які неодноразово відкладались із поважних причин, щоб особисто надати пояснення та докази на підтвердження обґрунтованості своїх вимог.
Колегія суддів апеляційного суду ввважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що провадження Господарським судом Черкаської області по справі про стягнення боргу було відкрито 25.09. 2019 року, про зазначено в рішенні Господарського суду Черкаської області від 24.10. 2019 року, тобто після укладення спірного правочину 16.08. 2019 року, а тому посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_3 на дану обставину заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, отже дводи скаржника підлягають задоволенню. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що судом не встановлено факту вчинення договору дарування з метою унеможливлення задоволення вимоги позивача, як стягувача за рахунок майна відповідача ОСОБА_1 , як боржника,і таких обставин позивач належними та допустими доказами під час розгляду справи не довів. 
       Тому приймаючи до уваги, що на виконання оспорюваного правочину, частина нерухомого майна, переданого обдарованому ОСОБА_3 у власність, яка у подальшому зареєструвала за собою право власності, та здійснювала відповідні розпорядчі дії, позивачем не доведено відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки та наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом договору дарування недійсним з підстав його фіктивності. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
       Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду та задоволення вимог апеляційної скарги відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. 
       Таким чином, з врахуванням вищевикладених норм чинного законодавства та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , скасування судового рішення з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Inter Cars Ukraine» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Науменко Тетяна Миколаївна про визнання договору дарування частки квартири від 16.08.2019 року недійсним з підстав фіктивності.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції скасовано апеляційним судом, прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог позивача, то судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню апеляційним судом на користь відповідача ОСОБА_3 з позивача.
       Судові витрати за розгляд апеляційної скарги стягнути із позивача ТОВ «Inter Cars Ukraine» на користь скаржника ОСОБА_3 у розмірі 1 353 грн. сплачених нею за судовий збір за подання апеляційної скарги.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – задовольнити.
       Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від  16.02. 2021 року у справі за  позовом ТОВ «Inter Cars Ukraine» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Науменко Тетяна Миколаївна про визнання договору дарування частки квартири від 16.08.2019 року недійсним – скасувати,прийняти нову постанову.
       Відмовити у задоволенні позову ТОВ «Inter Cars Ukraine» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Науменко Тетяна Миколаївна про визнання договору дарування частки квартири від 16.08.2019 року недійсним.
       Судові витрати за подання апеляційної скарги стягнути із позивача ТОВ «Inter Cars Ukraine» на користь скаржника ОСОБА_3 у розмірі 3 153, 00 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.
       Повний текст постанови складений 09. 12. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В. Г. Бородійчук

О.В. Карпенко