Постанова 
Іменем  України 
 
03 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 494/693/19-ц
провадження № 61-14681св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого- Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),                            Тітова М. Ю.,
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Березівське відділення поліції Лиманського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Одеській області,
третя особа - Державне казначейство у Березівському районі Одеської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області                         від 10 грудня 2019 року в складі судді Дєткова О. Я. та постанову Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року в складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Князюка О. В., Таварткіладзе О. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Березівського відділення поліції Лиманського відділу поліції Головного Управління національної поліції в Одеській області (далі - Березівське ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області), третя особа - Державне казначейство у Березівському районі Одеської області, про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади. 
 
Позов обґрунтований тим, що 19 грудня 2018 року, під час обшуку його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області Ковалем В. В. було вилучено належне йому майно. До складу зазначеного майна входить: трактор колісний марки Т-150К, трактор МТЗ-80 синього кольору, трактор МТЗ-80 синього кольору, культиватор та сіялка. На його неодноразові звернення про повернення майна відповіді надано не було. У результаті вказаних дій працівників Березівського ВП, на його думку, йому було завдано майнової та моральної шкоди на загальну суму 1 200 000,00 грн, що складається з реальних збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди. У зв`язку із вищевказаним, позивач просив задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача на його користь вказану грошову суму.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 08 вересня                           2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із необґрунтованості позову, оскільки позивачем не надано належних доказів завдання йому моральної шкоди, яка полягає у порушенні зобов`язання держави діяти лише на підставі та в межах повноважень, та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України. Також не надано доказів існування факту заподіяння позивачу майнової шкоди діями відповідача, факту його протиправної поведінки, внаслідок чого йому могло б бути завдано шкоди, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків до відповідача.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі 
№ 920/715//17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, представник заявника вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази
 
Відзив на касаційну скаргу не подано. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Фактичні обставини справи 
 
Судом встановлено, що у рамках кримінального провадження від 26 квітня 2018 року №12018160330000608 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України (самоправство), 19 грудня 2018 року, на підставі ухвали слідчого судді Березівського районного суду Одеської області                                 від 03 грудня 2018 року, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де було виявлено майно (сільгосптехніку), а саме: трактор колісний, марки Т-150К, номер двигуна: НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; культиватор КРН-5,6; сіялку СУ-8; трактор МТЗ-80, двигун № НОМЕР_4 , заводський номер № НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ; трактор МТЗ-80, двигун № НОМЕР_7 , заводський номер № НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 ; борони дискові тяжкі причіпні БДВП-4,2ПС.
 
Як зазначено у вищевказаній ухвалі слідчого судді, відповідно до протоколу обшуку, в ході обшуку у ОСОБА_1 була виявлена сільськогосподарська техніка у виді тракторів Т-150К, МТЗ-80, із явними ознаками знищення, підробки, заміни ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі, кузова та заміни без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.
 
19 грудня 2018 року постановою слідчого було вилучене вказане майно, відповідно до вимог статті 98 КПК України, визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження.
 
09 січня 2019 року ухвалою слідчого судді Березівського районного суду накладено арешт на вищевказане майно, вилучене в ході обшуку.
 
28 січня 2019 року за результатами перегляду вищенаведеної ухвали слідчого судді, Одеським апеляційним судом зазначена ухвала була скасована, постановлена нова ухвала, якою було відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
 
13 лютого 2019 року на підставі заяви ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , було внесено відомості до ЄРДР за №12019160260000069 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого статтею 290 КК України - знищення, підробка або заміна номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу.
 
04 березня 2019 року допитаний експерт ОНДІСЕ МЮ України вказав на факт підроблення ідентифікаційних номерів заводських табличок, встановлення табличок та фрагментів металу кустарним способом і не заводськими технологіями.
 
13 березня 2019 року постановою прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях від 26 квітня 2018 року №12018160330000608 за статтею 356 КК України та від 13 лютого 2019 року №12019160260000069 за статтею 290 КК України об`єднані в одне кримінальне провадження та присвоєно №12018160330000608.
 
Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області                               від 18 березня 2019 року було задоволено клопотання заступника начальника ВП - начальника СВ Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області                   Коваля В. В., яке погоджено прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Гушан В. А., та накладено арешт на майно (сільгосптехніку), вилучену 19 грудня                        2018 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження №12018160330000608, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань                        26 квітня 2019 року.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 березня 2020 року ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 18 березня 2019 року було скасовано.
 
Наразі кримінальне провадження триває.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).
 
Згідно із статтею 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.
 
Згідно зі статтею 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
 
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
 
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.
 
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України та пунктом 1 частини першої Закону.
 
З аналізу наведених норм вбачається, що для відшкодування моральної шкоди в порядку, що встановлений Законом необхідна наявність певних передумов, а саме: встановлення незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду в ході розслідування кримінального провадження відносно особи, внаслідок яких останній спричинена моральна шкода.
 
При цьому, незаконність перебування особи під слідством і судом, за правилом статті 2 Закону, підтверджується постановленням виправдувального вироку, або встановленням в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури в ході здійснення кримінального провадження, або закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
 
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, враховуючи те, що само по собі скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно не свідчить про незаконність дій під час накладення арешту, оскільки не встановлено в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного накладення арешту на майно, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
 
Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права. 
 
Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                             С. Ю. Бурлаков
                                                                                      А. Ю. Зайцев
                                                                                       В. М. Коротун
М. Ю. Тітов