ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 р.	Справа № 520/13118/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Курило Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 року, головуючий суддя І інстанції  Севастьяненко К.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.11.21 року по справі № 520/13118/2020
          за позовом     ОСОБА_1  
          до         Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області     
          третя особа    Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області 
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 30.12.2020 по справі №520/13118/2020, в якій просила суд:
- змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року, у адміністративній справі № 520/13118/2020, та встановити спосіб виконання рішення шляхом стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь ОСОБА_1 , нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у загальному розмірі 104813 грн. 11 коп.
В обґрунтування заяви зазначено, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області добровільно виконало рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 в частині, що підлягала негайному виконанню та здійснило нарахування та виплату недоотриманої суддівської винагороди за квітень 2020 року в розмірі 21645 грн. 35 коп. Рішення Харківського окружного адміністративного суду в іншій частині не виконано відповідачем.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 в задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про заміну способу та порядку виконання рішення суду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо виплати ОСОБА_1 суддівської винарогоди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням щомісячного обмеження згідно частини третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену суддівську винагороду зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, у розмірі, який установлений ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, без застосування обмежень, установлених Законом України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13.04.2010 № 553-ІХ.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Звернуто до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення суддівської винагороди за один місяць.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2021 апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області залишено без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 по справі №520/13118/2020 залишено без змін.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 325 КАС України рішення по справі набрало законної сили 12.04.2021.
На виконання вказаного рішення Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.
Як вбачається з листа Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 02.12.2021 року №06-15/3767/2021 - відповідачем було добровільно виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 у справі №520/13118/2020 в частині, яка підлягала негайному виконанню та здійснив нарахування позивачу недоотриманої суддівської винагороди у розмірі 21645,35 грн. за квітень 2020 року.
Згідно наданого розрахунку від 07.06.2021 року №04-49/312 ОСОБА_1 нараховано за травень 2020 року - серпень 2020 року суддівська винагорода у розмірі 130202,62 грн. в т.ч. податок з доходів фізичних осіб - 23436,47 грн., військовий збір - 1953,04 грн., тобто сума до виплати становить 104813,11 грн.
Проте, відповідачем в письмових поясненнях на заяву про зміну способу та порядку виконання рішення суду зазначено, що здійснити виплату нарахованої суддівської винагороди, на виконання рішення суду  від 30.12.2020 по справі №520/13118/2020, в повному обсязі можливе лише після зміни способу і порядку виконання судового рішення, шляхом її стягнення з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів".
Як свідчать матеріали справи, заявник зверталася до Головного управління державної казначейської служби України в Харківській області з заявою, в якій просила повідомити про можливість виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року, або вказати причини, за яких неможливо його виконання органами Казначейства, за результатами розгляду якої позивачем отримано відповідь, відповідно до якої повідомлено, що виконавчий лист на рішення суду по справі №520/13118/2020 не містить вимогу про стягнення коштів, натомість зобов`язує боржника здійснити певні дії.
Таким чином, судовим розглядом встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року по справі №520/13118/2020 у частині сплати позивачу 104813,11 грн. не виконано відповідачем.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні за змістом положення містяться у ст. 370 КАС України.
Згідно з ст. 2 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (надалі - Закон № 4901-VI), держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 4901-VI, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Тобто, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.
Так, положеннями Закону України “Про виконавче провадження” визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути “ефективним” як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).
Також, засіб юридичного захисту має бути “ефективним” в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 року у справі “Аксой проти Туреччини” (Aksoy v. Turkey), п. 95).
Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів, зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що “ефективний засіб правового захисту” у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.
Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).
Отже, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, саме на стадії виконавчого провадження мають бути остаточно відновлені порушені права позивача (стягувача).
З урахуванням вказаного вище, а також предмету спірних правовідносин, а саме того, що в межах вказаної справи розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо виплати недоотриманої суддівської винагороди, колегія суддів зазначає, що розмір і порядок виплати суддівської винагороди визначається виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Конституційне поняття "закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.
Доводи відповідача стосовно того, що останній здійснює всі нарахування та виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом є необґрунтованими.
Разом з тим у даній справі колегія суддів не здійснює вихід за межі заявлених вимог та не вирішує питання, що не було предметом дослідження при розгляді справи, а лише конкретизує спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення заборгованості.
Встановлення такого способу виконання, направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам прямих норм ст. 124 Конституції України.
З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а також враховуючи відсутність доказів повного виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року по справі №520/13118/2020 в частині виплати позивачу заборгованості суддівської винагороди у сумі 104813,11 грн., колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Таким чином, у зв`язку з невідповідністю висновків викладених в ухвалі суду першої інстанції обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції від 24.11.2021 з прийняттям постанови про задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 року по справі №520/13118/2020 скасувати.
Прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Змінити спосіб виконання рішення від 30.12.2020 року у справі №520/13118/2020 та встановити спосіб виконання рішення шляхом стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області на користь ОСОБА_1 нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, у загальній сумі 104813 (сто чотири тисячі вісімсот тринадцять) грн. 11 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Курило   	
Повний текст постанови складено  16.12.2021 року