ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6581/21 Справа № 182/1790/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони справи:
заявник – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1  на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у від 28 квітня 2021 року про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, постановлену суддею Багровою А.Г. у м.Нікополі Дніпропетровської області, повний текст ухвали складено 28 квітня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування заяви посилається на те, що заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2013 року позовні вимоги ПАТ „Райффайзен Банк Аваль” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 544 244,44 грн. задоволено в повному обсязі. На виконання вказаного рішення суду 03.06.2013 року видано виконавчий лист, який стягувачем звернуто до примусового виконання. 
За інформацією Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 30.03.2021 року за №24601 виконавчий лист по даній справі дійсно перебував на виконанні. Виконавче провадження №52631709 відкрито відповідною постановою державного виконавця 11.10.2016 року, однак, 20.03.2017 року виконавче провадження завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу – АТ „Райффайзен Банк Аваль”. 
Строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання – до 20.03.2020 року. 
Повторно в строк до 20.03.2020 року виконавчий документ на виконання не надходив, тому з огляду на те, що стягувачем без поважних причин пропущено строк для повторного звернення до компетентних органів з питання примусового виконання рішення, вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Заявник ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недотримання судом норм процесуального права порушення норм матеріального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заяву ОСОБА_1 та визнати виконавчий лист, таким, що не підлягає виконанню.
При цьому, скаржник зазначає, що пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення для виконання припиняє обов`язок боржника у виконанні цивільно-правових зобов`язань.
Заявник вказує на те, що підставою для звернення із заявою до суду при визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню стало те, що 05.04.2021 ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області було замінено первісного стягувача ПАТ „Райффайзен Банк Аваль” на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» по цивільній справі №182/1790/13-ц за позовом ПАТ „Райффайзен Банк Аваль” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання ні первісний стягувач, ні його правонаступник не зверталися, тобто не здійснили дії направлені на виконання судового рішення у встановлений законом строк, тому з метою захисту прав боржника, виконавчий лист необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню в примусовому порядку, оскільки боржник за виконавчим листом, строк пред`явлення, якого сплинув 20 березня 2020 року має законні очікування на здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого(того, яке випливає з інших прав), а саме: права офіційного визнання судом відсутності можливості у стягувача (його правонаступника) здійснення щодо заявника заходів примусового виконання рішення через органи примусового виконання рішень.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступник первісного стягувача – ТОВ «Вердикт Капітал», просить відмовити заявнику в задоволенні його апеляційної скарги та ухвалу суду першої інстанції, як законну і належним чином обґрунтовану залишити без змін.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку заявнику в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги і відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської обасті від 25.04.2013 року позовні вимоги ПАТ „Райффайзен Банк Аваль” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 544244,44 грн. задоволені в повному обсязі (а.с. 45-46). 
На виконання вказаного рішення суду 03.06.2013 року видано виконавчий лист, який стягувачем було звернуто до примусового виконання (а.с.155). 
За інформацією Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 30.03.2021 року за №24601, яка надана ОСОБА_1 (а.с.154-156), виконавче провадження №52631709 завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу – АТ „Райффайзен Банк Аваль”. Строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання – до 20.03.2020 року. 
Повторно в строк до 20.03.2020 року виконавчий документ на виконання не надходив та відкритого виконавчого провадження не має.
Суд першої інстанції, відмовляючи заявнику в задоволенні його заяви, виходив з того, що виконавчий лист N2/182/1771, виданий 03.06.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості з моменту повернення стягувачу і до 20.03.2020 року до відділу державної виконавчої служби повторно не надходив, провадження не відкривалося та виконавчі дії щодо примусового виконання рішення суду не проводилися, тому відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки відкритого виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 не існує і виконавчий лист не виконується в примусовому порядку.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не може погодитись з доводами ОСОБА_1 , викладеними у скарзі, з огляду на таке.
За змістом ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, підлягають виконанню на всій території України.
Згідно ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до норм ч.1 та ч.2 ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання".
Вищезазначене викладено у постанові Верховного суду України від 16.01.2018 року по справі N755/15479/14-ц (провадження N 61-1592св17).
Отже, Верховний Суд зробив висновки, що при розгляді питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню умовами визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню, є:
1) наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню;
2) необхідність відновлення порушених прав боржника в процедурі виконавчого провадження з одночасною неможливістю відновлення порушених прав боржника в процедурі виконавчого провадження в інший спосіб, крім визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Вдповідно п.9 ч.1 ст.129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства, а згідно ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.  
Так, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання незалежно від факту звернення виконавчого документа до примусового виконання. Не виконання судового рішення у добровільному порядку змушує сторону, на користь якої прийнято судове рішення, звернутися у встановленому законом порядку до примусового виконання рішення, що створює для іншої сторони несприятливі наслідки, у тому числі у вигляді обов`язку сплати виконавчого збору. 
Виходячи з вищевикладеного, виконання судового рішення є обов`язком для кожного в Україні, невиконання судового рішення змушує сторону, на користь якої прийнято судове рішення, звертатися у встановленому законом порядку до примусового виконання рішення, наслідком чого є несприятливі наслідки для боржника - стягнення виконавчого збору до Державного бюджету України.
Таким чином, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню буде ставити під сумнів законність судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання.
Відповідно до положень п.2 ч.1, п.2 ч.2 ст.22 Закону України "Про виконавче провадження" N583-VVI, який діяв на момент видачі 03.06.2013 року виконавчого листа, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
Так, судом було перевірено та встановлено, що виконавче провадження №52631709, яке знаходилося на виконанні в Нікопольському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором було завершено і виконавчий лист повернуто стягувачу– АТ „Райффайзен Банк Аваль”, строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився 20.03.2020 року, однак після спливу зазначеного строку до відділу ДВС виконавчий лист на виконання не надходив, виконавче провадження не відкривалось.
Також, судом перевірено і встановлено, що виконавчий лист було видано 03.06.2013 року на виконання заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2013 року, яким позовні вимоги ПАТ „Райффайзен Банк Аваль” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 544244,44 грн. були задоволені в повному обсязі, тобто виконавчий лист не був виданий помилково, рішення суду набрало законної сили в установленому законом порядку.
Окрім того, судом встановлено, що зазначене вище заочне судове рішення до теперішнього часу не виконано, тобто обов`язок ОСОБА_2 виконати грошове зобов`язання перед кредитором не припинився, а отже відсутні, перебдачені законом підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції та, як правильно зазначив суд першої інстанції, пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
На підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права, підстав для скасування судового рішення не має.
Оскільки судове рішення залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд , -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: