УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/3789/21 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В. 
Категорія 114 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:         Коломієць О.С.
суддів:         Талько О.Б, Шевчук А.М.
з участю секретаря 
судового засідання:         Дяченко Ю.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/3789/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Петровською М.В. в м.Житомирі
в с т а н о в и в:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною заявою, на обґрунтування якої зазначила, що ОСОБА_2 є її чоловіком, з яким вона проживає в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1 .
При цьому, протягом останнього часу. під час спільного проживання її чоловік ОСОБА_2 , неодноразово підіймав руки на заявницю. Постійне насильство психологічного характеру, фізичне насильство, стало результатом виклику правоохоронних органів, які 22.03.2021 та 15.04.2021 відносно ОСОБА_2 виносили термінові заборонні приписи строком на п`ять діб. Враховуючи існування реальної вірогідності повторного вчинення домашнього насильства кривдником, заявник вважає, що потребує захисту в порядку, передбаченому ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
З урахуванням вищевикладеного просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:
1) заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;
2) заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань 0,5 км до місця проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2021 року заяву  ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено. 
Видано обмежувальний припис та встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 : 
- заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- заборонено ОСОБА_2 наближатись на відстань 0,5 км до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Встановлено строк обмежувального припису - 6 місяців. Копію рішення направлено до ГУ НП у Житомирській області з метою вирішення питання про взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік. 
Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді справи судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, порушені норми процесуального і матеріального права. Суд допустив неповноту при дослідженні доказів, не дав їм належної оцінки у сукупності з іншими доказами, суд не дослідив доводи апелянта про те, що будь-якого домашнього насильства він не вчиняв, погроз до заявника не висловлював. При цьому судом не надано оцінку законності винесення вказаних заборонних приписів, їх правдивості та дійсності обставин, зазначених у них. Окрім того, судом не враховано, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Для нього ця квартира є єдиним житлом, а тому, заборонивши йому перебувати у місці свого постійного проживання, суд фактично позбавив його житла.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу заявник не скористалась.
В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. При цьому зазначив, що будь-якого насильства його довіритель до заявника не вчиняє. Один із викликів поліції був за заявою його довірителя, разом з тим, з незрозумілих причин припис склали на ОСОБА_2 зазначає, що на даний час між сторонами існує спір щодо проживання апелянта в квартирі.
Заявник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги не визнала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що на даний час шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду від 21 травня 2021 року. ОСОБА_2 незаконно проживає у квартирі, яка належить їй на праві власності, при цьому він ніде не працює, зловживає спритними напоями, вчиняє психологічне насильство, ображає її та доньку з онуком. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням суду 21 травня 2021 року. Вказані особи зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 .
У відповідності до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.07.2012, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності у рівних частках ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Так 22 березня 2021 року відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис № 089400 строком на п`ять діб з 23:00 22.03.2021 до 23:00 27.03.2021 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства, а саме: 22.03.2021 близько 20:00 за адресою: АДРЕСА_2 ,  гр. ОСОБА_2 виражався брутальною лайкою, чіплявся, погрожував ОСОБА_1 
15 квітня 2021 року відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис № 092210 строком на п`ять діб з 21:00 15.04.2021 до 21:00 20.04.2021 у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства, а саме: 15.04.2021 близько 15:30 за адресою: АДРЕСА_2 ,  гр. ОСОБА_2 ображав брутальною лайкою, погрожував розправою ОСОБА_1 .
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявник обґрунтовано звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищені судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки вона дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа – ОСОБА_2 .
Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.
Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст. 350-3 ЦПК України).
Згідно з п.3,14,17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За приписами п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.
Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч.4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України  у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Матеріали справи свідчать про те, що між колишнім подружжям  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  склалися неприязні стосунки, часто виникають конфліктні ситуації з різних причин, в тому числі і щодо користування квартирою. 
Квартира, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, є єдиним місцем проживання ОСОБА_2 і доказів про перебування у його власності чи користуванні іншого житла матеріали справ не містять. 
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 
З пояснень заявниці ОСОБА_1 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що конфлікт між сторонами виникає з приводу спірної квартири. При цьому заявник вважає, що ОСОБА_2 не має право на користування даним житлом, через те, що власником даного житла є ОСОБА_1 , а він лише зареєстрований в ньому як її чоловік. 
З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає, що встановлення обмежень у користуванні квартирою порушить його право на житло, оскільки підстави, які виправдовують таке втручання, не встановлені.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1,2 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 ЦПК України).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.  
При цьому посилання заявника на винесення працівниками поліції відносно ОСОБА_2 двох термінових заборонних приписів, також не свідчить про необхідність видачі обмежувального припису судом, оскільки з пояснень сторін вбачається, що підставою для їх винесення став конфлікт, який існує між сторонами з приводу позбавлення ОСОБА_2  права користування квартирою.   
Таким чином, з урахуванням пояснень сторін, досліджених судом обставин справи та доказів, наведені заявником обставини не містять ознак фізичного чи психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом та не дають підстави для висновку про необхідність видання обмежувального припису щодо заінтересованої особи.
Факт неприязних стосунків, спір щодо користування даною квартирою, не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.
Таким чином колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення зави про видачу обмежувального припису є помилковим. 
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви з вищевказаних підстав. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити.
Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21 квітня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа -  ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01 жовтня 2021 року.

Головуючий Судді