ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 р. 	Справа № 480/3383/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, м. Суми  по справі № 480/3383/21
за позовом              Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  
до              Товариства з обеженою відповідальністю "Безпека"                      
про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:
Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека» (далі відповідач), в якому просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека» (юридична адреса: вул. Кірова, буд. 15, м. Шостка, Сумська область, ко ЄДРПОУ 32225035) на користь Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, у сумі 30830,00 грн та пені у розмірі 6,17 грн.
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 рік відповідачем не зазначене 1 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю та не зайняте такою особою. З огляду на приписи ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" відповідачем не було сплачено суму адміністративно-господарських санкцій, тому у зв`язку з порушенням відповідачем термінів сплати на суму адміністративно-господарських санкцій була нарахована пеня. Враховуючи те, що до 15.04.2021 суму адміністративно-господарських санкцій та пеню відповідач не сплатив, позивач просить суд стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій в розмірі 30830,00 грн та пені у розмірі 6,17 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі №  480/3383/21 від 30.06.2021 року у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2021  у справі №  480/3383/21 та прийняти постанову, якою задовольнити позов. Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеним у позивній заяві та відповіді на відзив відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.
У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Безпека" був поданий до Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік (форма №10-ПОІ), згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу 10 осіб, з яких 5 осіб середньооблікова кількість посад адміністративно-управлінського персоналу, 5 осіб охоронці, кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", підприємством визначена як 0 осіб.
Основним видом діяльності відповідача за кодом КВЕД 80.10 є діяльність приватних охоронних служб. Також, серед інших, видами діяльності відповідача є обслуговування систем безпеки (код КВЕД 80.20) та діяльність у сфері охорони громадського порядку та безпеки (код КВЕД 84.24).
Відповідно до поданого відповідачем Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 рік (форма №10-ПІ) середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2020 році склала 10 осіб, з яких 5 осіб працівники, які не задіяні у виконанні заходів охорони.
Таким чином, кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях у ТОВ "Безпека" становить 0 осіб, оскільки кількість працівників, які не задіяні у виконанні заходів охорони складає 5 осіб, що є меншим від мінімальної чисельності працюючих, встановленого частиною 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що норматив робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю суб`єктами охоронної діяльності встановлюється частиною шостою статті 11 Закону №4616-VI, норма якої є спеціальною відносно статті 19 Закону №875-ХІІ. У зв`язку з цим правопорушенням у сфері господарювання для суб`єктів охоронної діяльності є невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, який повинен розрахуватись виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони, а не з середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (осіб), як передбачено статтею 19 Закону №875-ХІІ; для визначення наявності або відсутності правопорушення підлягають застосуванню норми Закону №4616-VI.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає Закон України від 21.03.1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (зі змінами) (далі Закон № 875-XII), який гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Відповідно до ст. 17 Закону № 875-XII, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.
Згідно з чч. 1, 2 ст. 19 Закону № 875-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Організаційно-правові принципи здійснення господарської діяльності у сфері надання послуг з охорони власності та громадян визначає Закон України від 22.03.2012 року № 4616-VI «Про охоронну діяльність» (далі - Закон № 4616-VI), який регулює відносини суб`єктів господарювання під час організації та здійснення ними охоронної діяльності.
Суб`єктом охоронної діяльності за приписами ч. 1 ст. 1 Закону № 4616-VI є суб`єкт господарювання будь-якої форми власності, створений та зареєстрований на території України, що здійснює охоронну діяльність на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 4616-VI вказаної статті, персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни України, які досягли 18-річного віку, пройшли відповідне навчання або професійну підготовку, уклали трудовий договір із суб`єктом господарювання та подали документи, що вони, зокрема, не мають обмежень за станом здоров`я для виконання функціональних обов`язків.
Відповідні обмеження щодо створення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю суб`єктом охоронної діяльності закріплені у ч. 6 ст. 11 Закону № 4616-VI, відповідно до якої працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється суб`єктом охоронної діяльності згідно з чинним законодавством виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони.
Згідно матеріалів справи, ТОВ «Безпека» зареєстроване як юридична особа та відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» перебуває на обліку в Сумському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.
ТОВ «Безпека» надає послуги, пов`язані з охороною державної та іншої власності, надає послуги охорони громадян, тобто займається охоронною діяльністю.
Окрім того, матеріалами справи встановлено, що основним видом економічної діяльності ТОВ «Безпека» є діяльність за кодом КВЕД 80.10 Діяльність приватних охоронних служб. З цього слідує поширення на відповідного суб`єкта норм Закону № 4616-VI. 
ТОВ «Безпека» подало до Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 рік, в якому визначило кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - 0 осіб, суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 0 грн.
Так, відповідно до поданого відповідачем звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 (форма № 10-ПІ) середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становила 10 осіб, з яких 5 осіб - працівники, які не задіяні у виконанні заходів охорони. Тобто, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2020 році склала 10 осіб, з яких 5 осіб - працівники, які не задіяні у виконанні заходів охорони.
Таким чином, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях у ТОВ «Безпека» складає 0 осіб, оскільки кількість працівників, які не задіяні у виконанні заходів охорони складає 5 осіб, що є меншим від мінімальної чисельності працюючих, встановленого ч. 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо обов`язку відповідача створювати спеціальні місця для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Отже, нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, визначено із середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу ТОВ «Безпека» та з урахуванням кількості працівників, які не задіяні у виконанні заходів охорони, що відповідає положенням ст. 11 Закону № 4616-VI.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача, що ч. 11 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» чітко встановлено, що норматив робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом, законом не встановлено винятків з правил, колегія суддів зазначає наступне.
Дійсно, за загальним правилом, встановленим Законом № 875-XII, норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю обраховується від середньооблікової чисельності штатних працівників.
При цьому, частиною одинадцятою статті 19 Закону № 875 визначено, що норматив робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону.
Колегія зазначає, що у зазначеному Законі № 875 відсутнє регулювання порядку обчислення норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю для підприємств-суб`єктів охоронної діяльності. 
Натомість, особливості працевлаштування інвалідів, що здійснюється суб`єктом охоронної діяльності, встановлено Законом України "Про охоронну діяльність", частина 6 статті 11 якого передбачає, що таке працевлаштування здійснюється згідно з чинним законодавством, однак виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони.
Отже, вказана норма у спірних правовідносинах є спеціальною відносно статті 19 № 875-ХІІ, оскільки врегульовує особливості обрахування кількості штатних працівників для мети працевлаштування інвалідів.
 Окрім того, останні зміни у частину одинадцяту статті 19 Закону №875 вносилися Законом від 06.10.2005 №2960-IV. 
 З цього приводу Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03.10.1997 №4-зп у справі №18/183-97 про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».
Виходячи з вищенаведеного, відповідно до Закону № 4616-VI, правопорушенням у сфері господарювання для суб`єктів охоронної діяльності є невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, який повинен розрахуватись виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони, а не з середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (осіб), як передбачено ст. 19 Закону № 875-XII, для визначення наявності або відсутності правопорушення підлягають застосуванню норми Закону № 4616-VI.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року по справі № 808/1547/16 та від 18.09.2018 року по справі № 818/466/16.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (VastbergataxiAktiebolagandVulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».
Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Таким чином, враховуючи, що для відповідача норматив працевлаштування                    інвалідів - «0», правопорушення у сфері господарювання, як підстава для застосування адміністративно-господарських санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів і, відповідно, незабезпечення працевлаштування зазначеної категорії осіб, а також пені відсутнє.
Отже, з урахуванням того, що ТОВ «Безпека» не порушено вимоги законодавства щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, судова колегія вважає, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані до відповідача.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача у справі.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року по справі № 480/3383/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 по справі №480/3383/21  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський