ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 р. 	Справа № 520/2596/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Бершова Г.Є.
суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. 
за участю секретаря судового засідання  Ігнатьєвої К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 (суддя Волошин Д.А.,  м. Харків) по справі № 520/2596/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області                  
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, яка полягає в не реєстрації заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 26.11.2020 громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 від 26.11.2020; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області вжити заходів з прийняття та реєстрації заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 від 26.11.2020 та вчинити дії, пов`язані з оформленням документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, передбачені ч. 12 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме: ознайомити ОСОБА_1 під його власний підпис з порядком прийняття рішення за його заявою, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; провести дактилоскопію ОСОБА_1 ; заповнити реєстраційний листок на ОСОБА_1 ; оформити особову справу ОСОБА_1 ; роз`яснити ОСОБА_1 порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відмова відповідача у реєстрації заяви ОСОБА_1 від 26.11.2020 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі не особистого її подання позивачем, який перебуває у ДУ "Харківській слідчий ізолятор" та об`єктивно позбавлений такої можливості, буде носити дискримінаційний характер, порушуватиме принцип верховенства права.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 року позовні вимоги було задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області вирішити питання щодо прийняття заяви від 26.11.2020 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 відповідно до пункту 2.1. Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 308 КАС України справа переглядається в межах задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 05.10.2020 о 14.50 в порядку ст. 208, 582 КПК України працівниками поліції затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч. 2 ст. 126 КК РФ - викрадення людини, що підтверджується протоколом затримання особи  від 05.10.2020 (а.с. 14).
Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.10.2020 у справі №641/7831/20 до ОСОБА_1 застосований тимчасовий арешт строком на сорок діб до надходження запиту про його видачу. Ухвалено тримати ОСОБА_1 в ДУ «Харківській слідчий ізолятор» (а.с.16-18).
Слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Харкова у справі №639/7027/20 винесено ухвалу від 13.11.2020, якою задоволено клопотання начальника відділу міжнародно-правового співробітництва Харківської обласної прокуратури Говорун Є.О. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) у відношенні громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ). Застосовано до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) строком на дванадцять місяців до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації. Також ухвалено утримувати ОСОБА_1 в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» (а.с. 19-26).
Державною установою «Харківській слідчий ізолятор» листом №12/M-73 від 30.11.2020 на адресу відповідача направлено заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 26.11.2020.
Листом від 16.12.2020 №6301.8.4-22240/63.2-20 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що зазначена вище заява не містить відомостей, які змусили його залишити країну походження, запропоновано виконати вимоги п. 2 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», та до листа був доданий зразок заяви-анкети (а.с.27).
У відповідь на цей лист ОСОБА_1 надіслав відповідачу листа від 28.12.2020, в якому зазначив, що до повідомлення анкети від 26.11.2020 ним долучені пояснення від 22.10.2020 та 26.11.2020, в яких детально викладені обставини, які змусили його шукати притулок в Україні (а.с.28).
В подальшому ОСОБА_1 отримано лист відповідача від 01.02.2021 №6301.8.4-1286/63.2-21, відповідно до змісту якого долучені ним до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 26.11.2020 відомості у формі окремих пояснень не відповідають вимогам ч. 2 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту", повторно запропоновано виконати вимоги п. 2 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», та до листа був доданий зразок заяви-анкети, в якій потрібно викласти зазначені відомості та обставини, затверджені наказом МВС України від 07.09.2011 №649 (а.с. 29).
Судом встановлено, що Державною міграційною службою України листом від 23.06.2020 №8.5/1908-20 було повідомлено усі підрозділи міграційної служби в областях України, що ураховуючи вимоги наказу Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 12.03.2020 №57-ОД/8/ОД-20, прийом заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особами, які перебувають в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах ДКВС України, призупинено та буде поновлено після скасування в України карантину. Додатково повідомлено, що відтермінування строку звернення за захистом в Україні, обумовленого поважними причинами та об`єктивними причинами, зокрема, карантином, не призведе до порушення прав особи на звернення за захистом в Україні, не тягне за собою притягнення до відповідальності та не враховується під час прийняття рішення про надання захисту в Україні.
Відповідачем було направлено запит від 16.12.2020 №6301.8.4-22217/63.2-20 Начальнику відділу міжнародно-правового співробітництва Харківської обласної прокуратури Євгенії Говорун щодо надання можливості відвідання ОСОБА_1 із зазначенням дати  відвідання після скасування карантинних заходів в області, з метою забезпечення здійснення процедури, передбаченої Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв, затвердженими наказом МВС України від 07.09.2011 №649.
На вказаний запит відповідачем було отримано відповідь від 24.12.2020 №19-4802-20, що Харківська обласна прокуратура відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про попереднє ув`язнення» не заперечує проти побачення з заарештованим ОСОБА_1 , який утримується під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Отримавши вказаний лист, відповідачем було направлено лист від 11.01.2021 №6301.8.4-251/63.2-21 Начальнику ДУ «Слідчий ізолятор України» Євгену Бартощаку з проханням повідомити про порядок надання побачення з громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи лист Харківської обласної прокуратури від 24.12.2020 №19-4802-20.
Проте, як зазначив відповідач у відзиві, станом на початок березня 2021 року відповідь від ДУ «Харківський слідчий ізолятор» офіційно на адресу відповідача не надходила.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з протиправності бездіяльності відповідача.
Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції в частині, що оскаржується, з огляду на таке.
Так, порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначається Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08 липня 2011 року №3671-VI (далі - Закон № 3671-VI).
Згідно з п. 1 ст. 1 Закону №3671-VI біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону №3671-VI особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.
В частині 1 статті 7 Закону №3671-VI закріплено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.
Відповідно до ч. 12 ст. 7 Закону №3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:
- реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи;
- ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України;
- заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник;
- заповнює інші необхідні документи;
- оформлює особову справу;
- роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги;
-  заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону №3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі - Наказ №649).
Пунктом 1.1. Наказу №649 визначено, що ці Правила визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Зокрема, згідно з пунктом 2.1. Наказу №649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:
а) встановлює особу заявника; 
б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; 
в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;
г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку; 
ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; 
д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);
е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;
є) проводить дактилоскопію заявника;
ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;
з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Пунктом 2.2. Наказу №649 визначено, що рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.
Згідно п. 2.4. Наказу №649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:
- видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);
- під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
Відповідно до п. 3.1.  Наказу №649 у разі відсутності підстав для відмови в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, зокрема:
а) забезпечує можливість для заявника особисто або за допомогою законного представника скласти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
В заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, мають міститися такі відомості: прізвище, ім`я (імена), по батькові заявника, дані паспорта або іншого документа, що посвідчує особу (у разі його відсутності - зазначені причини, через які він був утрачений), громадянство/підданство, країна постійного проживання, місце та підстави (за наявності) проживання в Україні, місце, час та спосіб перетинання державного кордону України, відомості про членів сім`ї заявника, підписи заявника або законного представника, перекладача (у разі необхідності), дата складання заяви.
б) реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи у журналі реєстрації заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 5);
в) ознайомлює заявника або його законного представника під їхній власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами і обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
г) у разі потреби направляє заявника на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України.
ґ) заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 8), та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник.
д) приймає від заявника на зберігання документи: національний паспорт або інший документ, який посвідчує особу заявника, а також документи, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що оформлюється розпискою (додаток 9);
е) оформлює особову справу згідно з описом документів, що знаходяться в особовій справі заявника (додаток 10);
є) долучає до справи по чотири фотокартки заявника та членів його сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, відомості про яких внесено до заяви, а також інші, передбачені Законом та цими Правилами, документи;
ж) призначає дату та час співбесіди та повідомляє цю інформацію заявникові та його законному представникові (за наявності) під підпис в особовій справі;
з) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту встановлено відповідну процедуру, яка здійснюється за участі заявника та уповноваженої посадової особи територіального органу Державної міграційної служби України.  
Позивач особисто подати таку заяву можливості не має, оскільки перебуває під вартою у слідчому ізоляторі.
Як вже встановлено судом позивач через адміністрацію ДУ «Харківський слідчий ізолятор» 26.11.2020 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
При цьому, форма заяви-анкети позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011.
Колегією суддів встановлено, що відповідачем на виконання пунктів 2.1. - 2.2. Наказу №649 для прийняття заяви було направлено запит від 16.12.2020 №6301.8.4-22217/63.2-20 Начальнику відділу міжнародно-правового співробітництва Харківської обласної прокуратури Євгенії Говорун щодо надання можливості відвідання ОСОБА_1 після скасування карантинних заходів в області, з метою забезпечення здійснення процедури, передбаченої Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв, затвердженими наказом МВС України від 07.09.2011 №649.
На вказаний запит відповідачем було отримано відповідь від 24.12.2020 №19-4802-20, що Харківська обласна прокуратура відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про попереднє ув`язнення» не заперечує проти побачення з заарештованим ОСОБА_1 , який утримується під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Отримавши вказаний лист, відповідачем було направлено лист від 11.01.2021 №6301.8.4-251/63.2-21 Начальнику ДУ «Слідчий ізолятор України» Євгену Бартощаку з проханням повідомити про порядок надання побачення з громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи лист Харківської обласної прокуратури від 24.12.2020 №19-4802-20.
Проте, як зазначив відповідач, станом на початок березня 2021 року відповідь від ДУ «Харківський слідчий ізолятор» офіційно на адресу відповідача не надходила.
Судом встановлено, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області вживались заходи щодо можливості відвідання ОСОБА_1 після скасування карантинних заходів в області, з метою забезпечення здійснення процедури, передбаченої Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 №3671-VI та виконання процедурних дій, передбачених розділами ІІ-ІV Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 № 649, однак такі заходи не проведені через встановлення карантинних обмежень.
Колегія суддів зазначає, що станом на момент розгляду справи пройшов вже значний проміжок часу з дати звернення відповідача до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» щодо можливості відвідування позивача та відповідь від Установи не надана. Однак, відповідач, не отримавши відповіді на своє звернення, повторно не звернувся до Установи щодо можливості відвідання ОСОБА_1 , доказів повторного звернення відповідачем до суду також не подано.
Щодо посилань представника відповідача на лист Державної міграційної служби України від 23.06.2020 №8.5/1908-20, яким було повідомлено підрозділи міграційної служби в областях України, що ураховуючи вимоги наказу Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 12.03.2020 №57-ОД/8/ОД-20, прийом заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особами, які перебувають в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах ДКВС України, призупинено та буде поновлено після скасування в України карантину суд зазначає, що при дотриманні суб`єктами владних повноважень карантинних заходів не можуть бути порушені права заявника на відповідне звернення та із дотриманням протиепідемічних норм ці заходи повинні бути проведені.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії, пов`язані з оформленням документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту колегія суддів зазначає таке.
Так, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області не вирішувалось питання ні про прийняття заяви, ні про відмову в її прийнятті.
У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;
- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;
- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.07.2018 року у справі №826/3520/15, встановлено, що зважаючи на природу та підстави даного спору та враховуючи Науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, суд вважає за доцільне зазначити, що орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.
З огляду на наведене, дії, пов`язані з оформленням документів про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту є прямою функцією Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та повинні вчинятись вже після прийнятого відповідачем рішення, а тому суд не може втручатись у такі дії.
Разом з тим, наявність у посадових осіб відповідачів дискреційних повноважень не звільняють їх від обов`язку відновити права та інтереси позивача, порушені неправомірними рішеннями.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку належним та допустимим способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області вирішити питання щодо прийняття заяви від 26.11.2020 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 відповідно до пункту 2.1. Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.   
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 по справі № 520/2596/21  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко