ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 листопада 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/1142/19
Головуючий у першій інстанції – Глушко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/581/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Бобрової І.О.,
суддів:  Євстафієва О.К., Харечко Л.К., 

за участю секретаря – Бивалькевич Т.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Бахмацький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, 

місце постановлення рішення судом першої інстанції – м. Бахмач Чернігівська область, 

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції – 05.02.2021,

                                                   В С Т А Н О В И В:

24 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати останнього батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 року народження в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.05.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем вона протягом 2006-2015 років перебувала у близьких стосунках, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_4 . Оскільки відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, він відмовився подавати заяву до органу РАЦС. Відомості про батька в актовому записі про народження дитини були записані за вказівкою позивачки відповідно до ч.1 ст.135 СК України, в графі «батько» записано ОСОБА_5 (прізвище позивачки на момент реєстрації народження дитини), ім`я та по-батькові відповідача. ОСОБА_6 та хрестини відповідач оплатив за власний рахунок, але після народження доньки припинив стосунки та обіцяв надавати матеріальну допомогу на дитину, проте ці довготривалі обіцянки не виконував. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Позивачка пропонувала неодноразово відповідачу добровільно утримувати доньку, проте останній заявив, що він не є батьком дитини та категорично відмовився від надання допомоги на утримання доньки. 
Вважає, що відповідач є біологічним батьком доньки ОСОБА_4 , а тому зобов`язаний її утримувати матеріально.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 28 січня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 
Бахмацькому районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) виключити  з актового запису  № 79, складеного 11.06.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бахмацького районного управління юстиції у Чернігівській області, про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Конотоп Сумської  області, відомості про ОСОБА_7 , як  батька дитини, та внести  в актовий запис  за № 79, складений 11.06.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бахмацького районного управління юстиції у Чернігівській області наступні зміни: в відомостях про батька записати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Кропивне Бахмацького району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження дитини залишити без змін.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок за позовні вимоги про стягнення аліментів.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 742 гривні 37 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягало до негайного виконання.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції ухвалою від 20.01.2020 призначив судову молекулярно-генетичну експертизу та роз`яснив учасникам справи положення ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки відповідач не прибув для відбору зразків крові до експертної установи кілька разів, вказана ухвала повернута до суду без виконання. 
Вказані причини суд розцінив як неповажні та визнав за необхідне встановити батьківство відповідача щодо доньки позивачки ОСОБА_4 та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки.  

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду через порушення судом норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_2 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Так, скаржник зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів на підтвердження походження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відповідача, що були б підставою для визнання батьківства. Відповідач з 26.09.1987 перебуває у шлюбі з іншою жінкою, що підтверджує той факт, що він не міг підтримувати стосунки із позивачкою, ніякої матеріальної допомоги він їй не надавав. 
Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили факт підтримання сторонами лише дружніх відносин після народження дитини.
Скаржник звертає увагу суду на висновки, викладені в постановах ВС від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14 , від 11.02.2021 у справі № 158/431/19.
Судом не враховано, що сторони спільно не проживали, не вели спільне господарство до народження дитини, про відсутність спільного виховання чи утримання дитини, доказів про визнання батьківства по справі немає. 
Судом залишена поза увагою і та обставина, що відповідно до актового запису про народження дитини та витягу про реєстрацію батька за вказівкою матері зазначено не відповідача ОСОБА_2 , а зовсім іншу особу на прізвище ОСОБА_5 . 
Щодо неприбуття до експертної установи, відповідач зазначив, що транспортний засіб у нього перебував у технічно-несправному стані, а тому він не зміг ним скористатися; також відсутнє залізничне та автобусне сполучення між м.Київ та м.Батурин, крім того існували карантинні обмеженнями задля недопущення розповсюдження захворювання на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19. Також він мав проблеми із здоров`ям, у зв`язку з чим перебував на амбулаторному лікуванні. Все це є поважними причинами його неприбуття до експертної установи. При цьому звертає увагу, що перший раз він прибув до експертної установи, проте не з`явилась позивачка. Таким чином, на думку скаржника, він не ухилявся від подання експертам необхідних матеріалів, ніяких перешкод не чинив, а тому підстав визнавати факт для з`ясування якого була призначена експертиза, у суду не було підстав, а відтак судом порушено вимоги ч.1 ст.146 ЦПК України.
Відмову про повторне направлення на виконання ухвали для проведення експертизи він обумовлював відсутністю у нього коштів для оплати витрат на проведення відповідної експертизи.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Шевченка О.М. у своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 28.01.2021 без змін, вважаючи, що воно відповідає положенням ст. 263, 265 ЦПК України.
На думку позивачки посилання скаржника на постанову ВС від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14 не заслуговує на увагу, оскільки предмет розгляду справи за її позовом є відмінним від описаного судом касаційної інстанції. Відрізняється предмет доказування і у справі № 158/431/19, на яку також посилається скаржник. Зважаючи на відмінність предмету спору та доказування, складу учасників, правового регулювання, вважає вказані постанови ВС такими, що не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Вважає недобросовісними дії відповідача щодо ухилення від проходження експертизи та від явки до суду. 
Щодо посилань відповідача на відсутність транспортного сполучення та поломку власного транспортного засобу, то за відсутності доказів цих обставин та доказів вжиття відповідачем заходів, спрямованих на явку до експертної установи для відбору зразків крові, заперечування (небажання) відповідачем проводити експертизу, то дані обставини свідчать про ухиляння та неповажність неявки, які ним не спростовано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом по справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_3 . На той час у зареєстрованому шлюбі позивачка не перебувала.
У свідоцтві про народження дитини позивачка ОСОБА_1 записана матір`ю. В графі «батько» вказано відомості « ОСОБА_7 », відповідно до ч.1 ст.135 СК України, тобто зі слів матері, що сторони не визнають.
Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 (а.с.5), витягом № 00022938662 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.6) та копією паспорту позивачки (а.с.7).
Відповідно до довідки Виконавчого комітету Бахмацької міської ради № 1757 від 24.05.2019 ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 . Разом з нею зареєстровані ОСОБА_10 , 1998 року народження, ОСОБА_3 , 2014 року народження, ОСОБА_11 , 1959 року народження (а.с.8).
Відповідач ОСОБА_2 з 26.09.1987 перебуває у шлюбі з ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 . Після укладення шлюбу присвоєні прізвища « ОСОБА_13 » (а.с.26).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір з приводу батьківства щодо малолітньої ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
За змістом частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 128 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.
Згідно із частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності.
Частиною першою статті 81 СК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції за клопотанням представника позивача – адвоката Шевченка О.М. ухвалою Бахмацького районного суду від 20 січня 2020 року була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої поставлені питання: чи існує кровна спорідненість між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки с.Хлустинівка Городищенського району Чернігівської області? (а.с.85-86).
Відбір зразків крові Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи судово-медичного лабораторного відділу відділення судово-медичної генетичної ідентифікації призначався на 27.03.2020, на 08.05.2020, на 26.06.2020, на 20.08.2020, на 11.09.2020 (а.с. 99, 104, 109, 119, 125).
Через неможливість проведення відбору зразків крові у зв`язку з неодноразовими неявками ОСОБА_2 , ухвала суду від 20.01.2020 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи була повернута без виконання (а.с.130).
Як зазначено вище, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання батьківства за ОСОБА_2 , вважав, що ухилення відповідача від проведення експертизи дає суду підстави встановити факт наявності кровного споріднення між відповідачем і дитиною.

За клопотанням відповідача ОСОБА_2 ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 20 травня 2021 року було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки с.Хлустинівка Городищенського району Чернігівської області? чи існує кровна спорідненість між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? (а.с.242-243).
Відповідно до висновку експерта № 103-146-2021 судово-медичної експертизи від 20.08.2021, проведеної відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації судово-медичного лабораторного відділу Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно з Hummel K at all «Biostatistische Abstammugs-begutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено (а.с.252-255).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21) зазначено, що при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. 
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). 

Висновок експерта № 103-146-2021 проведеної судово-медичної експертизи від 20.08.2021 є чітким, зрозумілим та не викликає сумнівів щодо його правильності. Сторони висновок експертизи не оспорюють.
З огляду на викладене вище, доводи скаржника щодо невизнання свого батьківства спростовуються висновком експертизи № 103-146-2021 судово-медичної експертизи від 20.08.2021, яким доведено факт батьківства ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 . Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів в зазначеній частині, його заперечння будуються лише на припущеннях.

Установивши, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , суд підставно ухвалив рішення в частині зобов`язання Бахмацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести зміни у відомостях про батька ОСОБА_3 записати ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України).
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, керуючись вимогами статей 180, 182 СК України, виходив із того, що відповідач як батько зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину, забезпечивши її мінімально необхідними благами, які потрібні для її життя та виховання, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього на утримання доньки ОСОБА_4 на користь матері аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Посилання ОСОБА_2 на постанови Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 158/431/19 (провадження № 61-11277св20), від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14 (провадження № 61-6030св18) не заслуговує на увагу, оскільки правовідносини у вказаних справах не є тотожними із правовідносинами у справі, яка переглядається апеляційним судом.
Аргументи скаржника стосовно недоведення позивачкою факту їх спільного проживання, ведення спільного господарства та спільного виховання й утримання дитини з огляду на положення ст.128 ч.2 СК України та висновок судово-генетичної ескпертизи на увагу не заслуговують та зводяться до вільного тлумачення правових норм, що регулюють спірні правовідносини. 

Доводи скаржника щодо відсутності при ухваленні рішення судом першої інстанції висновку генетичної експертизи та неможливості його явки до експертної установи з поважних причин до уваги колегії суддів не приймаються з огляду на проведення даної ескпертизи під час апеляційного провадження.
Показання свідків узгоджуються з матералами справи, тому твердження ОСОБА_2 щодо їх неспроможності є безгрунтовними.
Перебування відповідача у іншому шлюбі, що за його переконаннями виключає батьківство щодо малолітньої ОСОБА_3 , не є підставою для відмови в позові, оскільки факт батьківства підтверджений висновком експертизи, проведеної за клопотанням саме ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.
Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 28 січня 2021 року – без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду
   
                                                                                          І.О.Боброва
                                                                                                                       
                                                                                         О.К. Євстафієв

                                                                                         Л.К. Харечко  

                          Повний текст постанови суду складений 04.11.2021.