ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       03 листопада 2021 року        м. Чернівці        Справа № 718/1474/21

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
       суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І., 
секретар: Тодоряк Г.Д.,
заявник: ОСОБА_1 ,
заінтересована особа: Вижницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
при розгляді справи за апеляційною скаргою Вижницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 серпня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Мізюка В.М., дата виготовлення повного тексту рішення невідома, -
В С Т А Н О В И В:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті особи та, в подальшому, зменшивши вимоги (а.с.24) просив встановити факт смерті ОСОБА_2 о 13:10 год. 17.12.2017 року на АДРЕСА_1 .
Заяву обґрунтовував тим, що його батько помер за вказаною вище адресою та був підданий кремації, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, свідоцтвом про кремацію, які перекладені апостелем.
Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно на території с. Верхні Станівці Вижницького району, яке складається з житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами, однак при зверненні до нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ним було подано свідоцтво про смерть спадкодавця невстановленого зразка. 
У зв`язку з наведеним виникла необхідність у встановлені факту смерті та видачі свідоцтва про смерть національного зразка.
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 серпня 2021 року заяву задоволено, встановлено факт смерті ОСОБА_2 о 13:10 год 
Провадження №22-ц/822/973/21
17.12.2017 року на Монінгсайд Драйв, буд.159, Оранджтаун, округ Рокленд, штат Нью-Йорк, Сполучені Штати Америки.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Вижницький ВДРАС у Вижницькому районі Чернівецької області подано на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні вказаної заяви.
Зазначає, що Україна є учасницею Гаазької конвенції, визнає наявне у заявника свідоцтво про смерть, що видане в США і таке є чинним на території України, що, в свою чергу, передбачає безперешкодне отримання спадщини на підставі такого свідоцтва.
Крім того, вказує, що Вижницький ВДРАЦС у Вижницькому районі Чернівецької області не вправі видати ще одне свідоцтво про смерть, оскільки у заявника воно є, а подвійна видача свідоцтва про смерть законодавством України не передбачена.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону не відповідає.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції керувався вимогами п.5 ч.2 ст.293 та п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України і виходив з того, що після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем є його син ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).
З копії свідоцтва про смерть (переклад з англійської), виданого 01.09.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 помер о 13:10 год. 17.12.2017 року в особистому помешканні на АДРЕСА_1 (а.с.14-15).
Згідно копії свідоцтва про кремацію (переклад з англійської) вбачається, що ОСОБА_4 піддано кремації 10.01.2018 року (а.с.16-17).
Наведені вище документи наявні також в матеріалах справи в копіях, які видані на англійській мові, 
З листа Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 14.04.2021 року №16 вбачається, що після смерті ОСОБА_2 на території с. Верхні Станівці знаходиться спадкове майно, яке складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями по АДРЕСА_2 (а.с.18).
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є верховенство права.
Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України
Відповідно до ч.4, 6, 8 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
За положеннями п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (ч.2 ст.319 ЦПК України).
В роз`ясненнях, що містяться в п.13 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №15 з подальшими змінами вказано, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.
При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті і полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану та від оголошення особи померлою, яке провадиться за іншими правилами ЦПК. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.
За положеннями ст.49 ЦК України актами цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону та обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.
Згідно ст.17 ЗУ «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті.
За п.6,7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 документи, складені іноземною мовою, подаються для державної реєстрації актів цивільного стану разом з їх перекладами на українську мову, засвідченими в установленому порядку.
Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором.
Міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо);(Закон України «Про міжнародні договори» ).
Відповідно до ч.1-2 ст.1 «Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.
В силу ст.2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ. 
Статтею 3 наведеної Конвенції визначено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації. 
В силу вимог ст.4 Конвенції передбачених в ч.1 ст.3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою.
Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення ст.5 Конвенції.
Правила проставлення апостиля на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджені спільним наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України та Міністерства юстиції України від 5 грудня 2003 року №237/803/151/5 і зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 12 грудня 2003 року № 1151/8472.
Відповідно до цих Правил апостиль проставляється крім іншого, на: документах, оформлених державними і приватними нотаріусами; на офіційних свідоцтвах, виконаних на документах, підписаних особами у їх приватній якості, таких як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційних і нотаріальних засвідченнях підписів.
Пункт 13 вказаних правил передбачає, що апостиль проставляється у формі відбитка штампа, візуалізації на папері апостиля, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостиля, сформованого за допомогою інформаційної системи. Розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостиля не дозволяється.
У ст.13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Іншого порядку щодо визнання документів щодо актів цивільного стану чинними міжнародно-правовими договорами, укладеними між Україною і США не передбачено.
Згідно даних договірно-правової бази між Україною та США (сайт посольства України в США http://usa.mfa.gov.ua/ua/ukraine-us/legal-acts) спеціального договору щодо надання допомоги у цивільних справах між Україною та США укладено не було.
За наведеного, колегія суддів зазначає, що свідоцтво про смерть (сертифікат про смерть), копію якого досліджено в суді апеляційної інстанції, посвідчений у відповідності до вимог міжнародного приватного права, містить необхідні реквізити, засвідчений апостилем, а тому не потребує подальшої легалізації, у зв`язку з чим відпадає необхідність у видачі свідоцтва про смерть на території України для звернення в нотаріальну контору для отримання спадщини.
Доказів щодо нечинності наявного свідоцтва або його підробки не надано.
Суд першої інстанції на зазначені норми уваги не звернув, внаслідок чого безпідставно встановив факт, який не передбачав підтвердження в судовому порядку.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених в цій постанові. 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги ВДРАЦС у Вижницькому районі Чернівецької області сплатило судовий збір в розмірі 681 грн, який підлягає компенсації за рахунок ОСОБА_5 .
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Вижницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Вижницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судові витрати в розмірі 681 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Головуючий – підпис /І.Н. Лисак/
Судді – підписи /Н.К. Височанська, А.І. Владичан/