ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 листопада 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/2684/21 
Провадження № 22-ц/816/1456/21
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача – Криворотенка В.І.,
суддів: Ткачук С.С., Левченко Т.А., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова  компанія «Кредит-Капітал»
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 липня 2021 року, ухваленого у складі судді Ніколаєнко О.О., у м. Суми, повний текст якого було складено 09 липня  2021 року,    
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою  відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості,

                                                       В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 08 вересня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем  було укладено  кредитний договір  за умовами якого  відповідач  отримала 10 000 грн зі сплатою  процентів за користування  кредитом та інших платежів та можливих  штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних  коштів платіж повернення  кредиту та сплати комісії і процентів мав був внесений  відповідачем 17 вересня 2019 року.
ТОВ «Мілоан» умови кредитного  договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві  кредит на вказану суму, а відповідач зі свого боку не виконав умов  кредитного договору.
28 листопада 2019 року  між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК  Кредит-Капітал» укладено договір відступлення  права вимоги за № 42-МЛ, згідно якого ТОВ «ФК  Кредит-Капітал» набуло статусу  кредитора  та отримало  право  грошової  вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі  щодо відповідача. 
Посилаючись на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, кредитні кошти у визначені строки повернуті не були, станом на  18 листопада 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 30600 грн, з яких : 10 000 грн – заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту), 1200 грн заборгованість за комісією, 14400 – заборгованість за процентами, 5000 – строкова заборгованість за штрафами і пенею,  яку і просить стягнути з відповідача на свою користь. 
Рішенням Зарічного  районного суду  м. Суми від 01 липня 2021 року у задоволенні  позову ТОВ «ФК  Кредит-Капітал» відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «ФК  Кредит-Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у  рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що  укладений з відповідачем договір про надання кредиту  в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», відповідач підписала його шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений кредитний договір було розміщено  в особистому кабінеті  відповідача, якому в свою чергу були перераховані  кошти , шляхом безготівково  переказу на рахунок  платіжної картки позичальника. Факт укладення кредитного договору підтверджується  заповненою анкетою позичальника  від 05.09.2019. При цьому, підписуючи анкету-заяву до договору надання банківських послуг відповідач погодився та підтвердив, що він ознайомлений з умовами та тарифами ТОВ «Мілоан».
Також  у кредитному  договорі  містяться  паспортні дані  відповідача та є фото позичальника разом  з паспортом, тобто  ідентифікація клієнта була належним чином проведена.
Крім того,  відповідача належним чином було повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні. 
Зазначає, що наданий суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, який відображає всі проведені нарахування, є належним доказом існування кредитної заборгованості у відповідача та підтверджує її розмір.
Представником  відповідача ОСОБА_1 – адвокатом  Трофимовою Г.М.  подано  відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на необґрунтованість цієї  скарги, просить  її залишити без задоволення, в судове рішення залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому  задоволенню  з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту волевиявлення відповідачки на укладення кредитного договору з ТОВ «Мілоан», тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини  за ним не виникли,  а враховуючи вказане,  позивач, за відповідним договором про відступлення прав вимоги,  права вимоги до ОСОБА_2 не набув.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних обставин. 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05 вересня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №4812452, відповідно до умов якого, товариство зобов`язалося на умовах визначених цим договором, надати відповідачу грошові кошти у сумі 10000 грн, а остання в свою чергу зобов`язалася повернути кредит у зазначеній сумі, сплатити комісію в розмірі 1200 грн за надання  кредиту та проценти в розмірі 2400 грн  за користування кредитом, в строк до 17 вересня 2019 року (а.с. 5-7,8). 
Відповідно до розділу 6 цього договору, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua.
Сторони договору обумовили, що відправляючи через сайт онлайн-заяву про надання кредиту або підтверджуючи її оператору товариства в порядку визначеному правилами, позичальник тим самим підтверджує свою згоду на укладення цього договору. Договір надсилається товариством на електронну пошту позичальника або розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додаткове підтвердження згоди позичальника на укладення кредитного договору може відбуватися з застосуванням одноразового ідентифікатору, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує його для підписання кредитного договору в особистому кабінеті на сайті miloan.ua.
Згідно довідки про ідентифікацію за підписом представника ТОВ «Мілоан», клієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з якою укладено договір 4812452 від 05 вересня 2019 року ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор W73364, час відправки ідентифікатора позичальника 05.09.2019 13:17, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатора НОМЕР_2   (а.с. 9).
ТОВ «Мілоан» умови кредитного  договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу вказану   суму коштів, що підтверджується платіжним дорученням № 1661830 від 05 вересня 2019 року ( а.с. 82).
28 листопада 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №42-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 10-14).
Того ж дня ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписано акт приймання-передачі  реєстру боржників від 28 листопада 2019 року до договору про відступлення права вимоги №42-МЛ, до якого, в тому числі, був включений кредитний договорів №4812452 від 05 вересня 2019 року, укладений з ОСОБА_1   (а.с. 15-16).
З виписки з особистого рахунку за кредитним договором №4812452 від 05 вересня 2019 року слідує, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 18 листопада 2020 року становить 30600 грн, з яких: 10000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1200 грн прострочена заборгованість за комісією, 14400 грн прострочена заборгованість за процентами, 5000 грн строкова заборгованість за штрафами і пенями (а.с. 18).
08 жовтня 2020 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адресу ОСОБА_1 була направлена претензія, в якій останню було повідомлено про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Мілоан» та просили протягом семи днів з моменту отримання листа добровільно погасити борг за вказаними реквізитами (а.с. 19)
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію`визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України  договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те що не було  підтвердження згоди підписання,  оскільки  згідно  п. 6.2. Кредитного  договору, відправляючи через сайт онлайн – заяву про надання кредиту або підтверджуючи її оператору ТОВ «Мілоан» в порядку, визначеному в Правилах надання фінансових кредитів Товариства,   позичальник тим самим підтверджує  свою згоду на укладення цього Договору.
Підтвердженням добровільного укладення відповідачем Договору є  Анкета  - заява  на кредит позивальника від 05 вересня 2019 року, яку  відповідачем було самостійно заповнено  ( а.с. 84).
Колегія суддів вважає непереконливими доводи відповідача щодо не підписання нею кредитного договору, виходячи з наступних обставин.
Зі змісту кредитного договору від 05 вересня 2019 року вбачається, що при його укладенні відповідачем було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податку, адреса реєстрації та місця фактичного проживання, номер мобільного.
Отже, ідентифікація  клієнта була проведена належним чином.
При цьому, відповідач під час розгляду справи інстанційними судами не вказувала на протиправне використання її особистих даних сторонніми особами, в тому числі і її номером мобільного телефону, на який ТОВ «Мілоан» був надісланий одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору.
Посилання відповідача на те, що  відсутній  повний номер картки, на яку було зараховано кошти спростовується  довідкою, яка була  видана Товариством  з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Елаєнс» Товариству з обмеженою відповідальністю  «Мілоан» про те, що  платежі були успішно проведені у системі і кошти надходили на банківську картку ОСОБА_1 , а саме за номером НОМЕР_3 (МОNOBANK)  ( а.с. 136).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 не був би укладений.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20), від 2 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розміром визначеним позивачем  до стягнення заборгованості за кредитним договором, з огляду на наступне.
Сторони кредитного договору від  05 вересня  2019 року обумовили сукупну вартість кредиту, що складає 3600 грн, з яких 1200 грн це комісія та 2400 грн проценти за користування кредитними коштами, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.
Термін повернення кредитних коштів сторони погодили 17 вересня 2019 року.
Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 17 вересня  2019 року, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом та інших стягнень. Відповідно таке право відсутнє і в позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»
За таких обставин, рішення суду першої інстанції на  підставі п. 1, п. 4 ч.  1  ст.  376  ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове  задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та стягнення з відповідача у справі  на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 13600 грн, у тому числі заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) – 10000,00 грн, комісія  за надання кредиту -1200,00 грн  та проценти за користування кредитними коштами – 2400,00 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позов підлягає частковому  задоволенню з відповідача на користь позивача підлягають стягненню частково витрати з оплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 998,80    грн, а також витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі    1498,20   грн.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, що надавалася йому адвокатом Трофимовою Г.М. в розмірі 4000 грн, докази про які були надані в суді апеляційної інстанції, підлягають відшкодуванню пропорційно до відмовлених позовних вимог, в розмірі 2240 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.  367, 368, 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.  381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою  відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»  задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою  відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»  заборгованість за  Кредитним договором № 4812452  від 05 вересня 2019 року в розмірі 13600 грн, у тому числі: заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) – 10000,00 грн, комісія  за надання кредиту -1200,00 грн  та проценти за користування кредитними коштами – 2400,00 грн.
В іншій частині  позов залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою  відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» частково понесені витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 998,80 грн та за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 1498,20 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою  відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 2240 грн витрат на правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                            В.І. Криворотенко 

Судді:                                                                          С.С.Ткачук 

                                                                                     Т.А. Левченко