Постанова
Іменем України
30 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 726/1638/17
провадження № 51-3116км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
засудженого                                              ОСОБА_7 ,
представника потерпілого                    ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017260030000398 
від 29 червня 2017 року, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
і жителя 
АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Чернівецького апеляційного суду 
від 24 березня 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Садгірського районного суду Чернівецької області від 21 січня 
2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 3 470 грн на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та по 100 000 грн на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Чернівецький апеляційний суд 24 березня 2021 року змінив згаданий вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 . Постановив вважати ОСОБА_7 засудженим 
за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
На підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання 
з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. Постановив стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 
19 150,11 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. В іншій частині вирок суду залишив без зміни.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні вбивства 
з необережності за таких обставин.
28 червня 2017 року ОСОБА_7 разом зі своїм вітчимом та продавцем їх магазину, дізнавшись про скоєння крадіжки шоколадок, здійснили огляд прилеглої території неподалік магазину та, побачивши особу, яка, на їх думку, була причетною 
до вказаного злочину, а саме ОСОБА_11 , намагалися його затримати. 
Під час зазначених дій приблизно о 17:00 на тротуарі біля будинку 
АДРЕСА_2 ОСОБА_7 в ході суперечки з потерпілим ОСОБА_11 , не маючи наміру позбавляти його життя, з метою завдання останньому фізичного болю та припинення спроби можливої втечі, умисно наніс йому один удар правою ногою по тулубу, внаслідок чого ОСОБА_11 втратив рівновагу та впав з положення стоячи з послідуючим співударянням потиличною ділянкою голови об асфальт.
За таких обставин внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , який не передбачаючи можливості настання тяжких наслідків, хоча повинен був та міг їх передбачити, тобто проявив злочинну недбалість, потерпілому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер наступного дня о 07:00.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
Прокурор у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить скасувати оскаржену ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи зазначені вимоги, вказує на те, що апеляційний суд безпідставно застосував до засудженого положення ст. 75 КК України та звільнив його 
від відбування покарання з випробуванням, залишивши поза увагою те, 
що ОСОБА_7 заперечував свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та визнав її лише під час апеляційного розгляду. Крім того, звертає увагу, 
що завдану шкоду потерпілим засуджений відшкодував безпосередньо перед апеляційним розглядом. Також вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував повною мірою суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, наслідком якого стала смерть потерпілого, який був особою молодого віку та мав на утриманні двох неповнолітніх дітей. 
Представник потерпілого ОСОБА_9 – адвокат ОСОБА_8 у надісланій до суду заяві, зазначаючи про повне відшкодування потерпілому матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вказуючи на відсутність 
у потерпілого будь-яких претензій до ОСОБА_7 , вважаючи оскаржену ухвалу законною та обґрунтованою, просить залишити її без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення.
Захисник, засуджений, представник потерпілого, кожен окремо, заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7  та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 119 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість є безпідставними. 
Відповідно до статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне 
й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Положеннями ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім 
випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами 
у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме позитивну характеристику за місцем проживання та притягнення до кримінальної відповідальності вперше, стан його здоров`я, матеріальний та соціальний стан, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а також зважив на думку прокурора з приводу покарання, яке, як він вважав, слід призначити.
Апеляційний суд, переглянувши вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами захисника та представника потерпілого, дійшов переконання, що місцевим судом ОСОБА_7 призначено покарання, яке є явно несправедливим через суворість, оскільки до останнього не було застосовано закон, що підлягав застосуванню, а саме положення ст. 75 КК України, з огляду на що змінив оскаржений вирок та звільнив засудженого від відбування покарання 
з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.
Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції врахував, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 повністю визнав вину у скоєному та підтвердив обставини заподіяння ним із необережності тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, які викладені у вироку суду. Взяв суд до уваги і те, що засуджений відшкодував шкоду потерпілим у розмірах, що визначені вироком районного суду. Також суд зважив на позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка у надісланій до суду заяві просила призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане із позбавленням волі, та позицію представника потерпілого ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_8 , який залишив вирішення питання про покарання на розсуд суду.
Таким чином, апеляційний суд визнав обставинами, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання, – визнання винуватості та добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілим (оскільки матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_9 відшкодована не повністю). 
З огляду на наведене, а також тяжкість вчиненого злочину, який є нетяжким, відсутність обтяжуючих покарання обставин, те, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, не судимий, позитивно характеризується, працює, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення засудженого 
від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Доводи прокурора в касаційній скарзі щодо необхідності скасування оскарженої ухвали та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції 
не спростовують правильності визначеної судом форми відбування покарання та були враховані під час постановлення вказаного судового рішення.
З огляду на викладене колегія суддів касаційного суду вважає, що з урахуванням усіх обставин кримінального провадження в сукупності, рішення апеляційного суду про призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги прокурора  відсутні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 24 березня 2021 року щодо 
ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, 
який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, — без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                      ОСОБА_3