Справа № 151/585/21
Провадження № 22-ц/801/2335/2021
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року	Справа № 151/585/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,
               за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №151/585/21 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, 
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на ухвалу Чечельницького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року про відмову у відкритті провадження, яка постановлена суддею Моцним В.С. у Чечельницькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 23 вересня 2021 року, 

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти, що еквівалентні половині вартості будівельних матеріалів, які були використані при добудові до будинку АДРЕСА_1 у розмірі 73965,50 грн.

Ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року у відкритті провадження відмовлено, на підставі п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України.
Ухвала мотивована тим, що звертаючись з цим позовом про стягнення грошових коштів, які були використанні на самовільну прибудову до будинку в розмірі 73965,50 грн, що фактично є поділом майна подружжя про, що свідчить зміст позовної заяви, а також те, що дані обставини вже були предметом розгляду в справі №151/425/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та стягненню в порядку поділу сумісного майна подружжя на користь позивача грошової компенсації у виді відшкодування витрат на будівництво та ремонт в розмірі 73965,65 грн і по даній справі були ухвалені відповідні рішення судів першої та апеляційної інстанції, якими відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, представник  ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Просила скасувати ухвалу Чечельницького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що предмет та підстави позову у цій справи (№151/585/21) інший ніж у справі №151/425/20.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. 

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема,  справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб

Відповідно до  ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право  звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти, що еквівалентні половині вартості будівельних матеріалів, які були використані при добудові до будинку АДРЕСА_1 у розмірі 73965,50 грн.

Судом встановлено, що в провадженні Чечельницького районного суду Вінницької області перебувала цивільна справі №151/516/15-ц, в якій  позивач  ОСОБА_1  просила суд: визнати об`єктом права сумісної власності подружжя 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на 1/4 частину вищевказаного будинку, а також здійснити розподіл, виділивши їй 1/2 частину від спільного майна подружжя.
Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Крім того, ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (справа №151/425/20), в якому просила суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя будівельні матеріали на загальну суму 147931,30 грн та стягнути з ОСОБА_2 на її користь в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію за Ѕ частину спільного майна подружжя – вартості будівельних матеріалів у розмірі 73695,65 грн. 
Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду було мотивовано тим, що оскільки самовільна прибудова була здійснена за спільні кошти подружжя, які були витрачені на будівельні матеріали і які є спільною сумісною власністю подружжя, розподіл повинен здійснюватися в натурі.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 05 травня 2021 року, рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції за результатом розгляду позовних вимог дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову про розподіл майна подружжя та стягненню в порядку поділу сумісного майна подружжя на користь позивача грошової компенсації у виді відшкодування витрат на будівництво і ремонт, про те вказав невірні підстави для відмови у позові та не звернув належної уваги на пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем у справі.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Згідно наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду із заявою і не дає суду підстави відмовити у відкритті провадження у справі.
Отже, не можна вважати, що між сторонами вже був вирішений спір про той самий предмет і позови повністю збігаються за матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Такі висновки міститься у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 372/2230/17-ц.
З позовної заяви ОСОБА_1 , яка була подана до суду у даній цивільній справі №151/585/21, випливає, що позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти, що еквівалентні половині вартості будівельних матеріалів, які були використані при добудові до будинку АДРЕСА_1 у розмірі 73965,50 грн. 

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказала, що в ході розгляду справи №151/425/20 їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 13 жовтня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу, продав ОСОБА_4 будинок, до якого здійснювалася добудова, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З урахуванням того, що будівельні матеріали були використані в будівництві добудови, то очевидним є те, що відповідач без дозволу та повідомлення позивача розпорядився майном, що перебуває в спільній сумісній власності на власний розсуд, отримавши матеріальну вигоду. Вважає, що відповідач відчуживши будинок 13 жовтня 2020 року, фактично порушив її майнові права.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що зміст позовних вимог є різним, оскільки у справі №151/425/20, позивач просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя будівельні матеріали на загальну суму 147931,30 грн та стягнути з ОСОБА_2 на її користь в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію за Ѕ частину спільного майна подружжя – вартості будівельних матеріалів у розмірі 73695,65 грн, а у цій справі №151/585/21 позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти, що еквівалентні половині вартості будівельних матеріалів, які були використані при добудові до будинку АДРЕСА_1 у розмірі 73965,50 грн. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що: «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права».
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що подана ОСОБА_1 в вересні 2021 року позовна заява (справа №151/585/21), містить інші підстави позову, які не є тотожними з позовною заявою поданою у серпні 2020 року (справа №151/425/20).
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження на підставі п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України.
За вказаних обставин апеляційний суд бере до уваги аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Чечельницького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року про відмову у відкритті провадження скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2021 року.

Головуючий                                  Сопрун В.В.

Судді                                         Матківська М.В.
                                       
                                                       Стадник І.М.