ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" листопада 2021 р.                              Справа № 910/10373/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Попікової О.В.
суддів:            Корсака В.А. 
          Євсікова О.О. 
 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 (повний текст складено 13.08.2021)
у справі №910/10373/20 (суддя Морозов С.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг"
до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Глобус"
про стягнення 4549069,35 грн. 

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,
в судовому засіданні взяли участь представники:
- позивача Підвисоцький В.І., адв., посв. №2616/10 від 27.05.2004;
- відповідача Ашмінець І.В., адв., посв. №1849 від 10.10.2017;
- третьої особи повідомлений, але не з`явився; 

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" (надалі позивач/ТОВ "Тек Інжиніринг") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (надалі відповідач/ скаржник/ АТ «Украгазвидобування»), третя особа у справі - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Глобус" (надалі ПАТ «ЕБ «Глобус» про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 3  997  800,00 грн., а також нарахованих на них 3% річних в розмірі 198631,06 грн. та інфляційних втрат в розмірі 352638,29 грн.
В обґрунтування підстав позову позивач посилається на те, що з його боку порушення договору поставки в частині поставки позивачем відповідачу товару не відбулося, а мало місце зупинення поставки товару у зв`язку із систематичним порушенням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати за поставлений товар, що в тому числі підтверджується судовими рішеннями апеляційного господарського суду, та Верховного Суду у справі №910/1102/20.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" суму коштів в розмірі 3 997 800,00 грн., суму 3% річних в розмірі 198631,06 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 352638,29 грн., суму судового збору в розмірі 68 236,04 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 73 064,79 грн. 
Судове рішення обґрунтовано тим, що в силу статті 75 ГПК України не потребує доведенню факт того, що позивачем, в межах існуючих правовідносин з відповідачем, не допущено порушення умов договору в частині поставки товару, оскільки відповідно до статті 538 ЦК України, позивач мав право на зупинення поставки товару з огляду на відсутність з боку відповідача виконання обов`язку з оплати вже поставленого позивачем товару за умовами договору поставки. А тому, перерахування банком на користь відповідача суми гарантії у розмірі 3  997  800,00 грн. відбулось в зв`язку з договором та гарантією, однак не на їх виконання, тобто перерахування відбулось без правових підстав, отже у позивача виникло право на витребування цих коштів у відповідача за правилами статті 1212 ЦК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, у позові відмовити. В обґрунтування підстав апеляційної скарги, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції статей 625, 1212, 1213 ЦК України; стверджує про неврахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах у справах: №910/9213/19, №910/3395/19, №923/1233/15.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті. Позиції учасників справи.
Згідно з протоколом та витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Владимиренко С.В., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №910/10373/20; розгляд справи призначено на 25.10.2021.
Судове засідання, призначене на 25.10.2021 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Попікової О.В. на лікарняному.
Після виходу судді Попікової О.В. з лікарняного, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 розгляд справи призначено на 15.11.2021.
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 №09.1-08/5791/21 відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/10373/20 у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці з 15.11.2021.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 вказаною колегією суддів прийнято до провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №910/10373/20; розгляд апеляційної скарги у справі №910/10373/20 призначено на 15.11.2021 о 10 год. 40 хв. 
У судовому засіданні 15.11.2021 оголошено перерву на 17.11.2021, про що сторони були повідомлені під розписку.
Присутній у судовому засіданні 17.11.2021 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, з мотивів, які в ній викладені; просив оскаржуване рішення скасувати у позові відмовити.
Присутній у судовому засіданні 17.11.2021 представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване судове рішення залишити в силі.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені судом апеляційної інстанції, а також додатково встановлені. 
28.12.2018 між ТОВ "Тек Інжиніринг" (постачальник) та Акціонерним АТ "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" (покупець) укладено договір на поставку товару з супутніми послугами №УГВС545/41-18 (надалі договір).
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві обладнання лабораторії тампонажних розчинів (далі - товар), надати послуги з встановлення, підключення цього обладнання, пусконалагоджувальні роботи, навчання персоналу покупця роботі на обладнанні (далі - послуги), зазначені у специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар та послуги. Найменування, асортимент товару та послуг, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару/послуг та загальна ціна договору вказується у специфікації, яка є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною.
Постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар вартістю 79 956    000,00 грн. (специфікація №1, що є додатком №1 до договору).
Відповідно до п. 4 специфікації №1 умови та строки оплати покупцем отриманого товару та послуг від постачальника, зокрема: оплата за поставлений товар здійснюється після факту поставки протягом 30 календарних днів з дати поставки товару та підписання видаткової накладної (або акту приймання-передачі); оплата за виконані роботи/надані послуги здійснюється протягом 30 календарних днів з дати підписання акту виконаних робіт/наданих послуг.
Пунктом 4.1. договору встановлено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу) та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару/послуг або видаткової накладної, шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах зазначених у специфікації/-ях або з урахуванням умов передбачених п. 3.5. цього Договору.
Згідно з п. 4.2. договору покупець не здійснює оплату за поставлений товар, та така несплата не є порушенням строку оплати зі сторони покупця у випадку ненадання постачальником рахунку на оплату (інвойсу) чи його неналежного оформлення.
Пунктами 5.1., 5.2. договору передбачено, що строк поставки/надання, умови та місце поставки/надання товару/послуг, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/-ях до цього договору. Обсяг поставки товару (кожної партії товару) визначається в графіку поставки. 
Відповідно до графіку поставки, складеного сторонами у вигляді додатку №7 до договору, строк поставки товару встановлено не більше ніж 180 календарних днів від дати укладення договору.
Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку №3 до цього договору, який є його невід`ємною частиною, або дата видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (пункт 5.3. договору).
Згідно з п. 5.9. договору передача та отримання товару проводиться шляхом підписання уповноваженими представниками сторін акту/актів приймання-передачі товару або видаткової/видаткових накладної/накладних. У випадку виявлення недоліків товару або товаросупровідної документації, покупець має право не підписувати акт/акти приймання-передачі товару або видаткову/видаткові накладну/накладні до усунення виявлених недоліків, а постачальник зобов`язаний усунути недоліки та оплатити документально-підтверджені витрати покупця спричинені такими недоліками ().
Відповідно до п. 7.9. договору у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару та/або надання послуг у строки, зазначені у даному договорі, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару та/або від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачується у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару та/або від вартості послуг, з яких допущено прострочення надання.
Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору  та виникли поза волею сторін (пункт 8.1. договору).
Пунктом 8.2. договору сторони погодили, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, Наслідком неповідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є втрата права такої сторони посилатися на дію цих обставин, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань.
Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини (пункт 8.3. договору).
Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2. цього договору і діє до повного виконання сторонами зобов`язань (п. 10.1. договору). 
Вимоги забезпечення виконання зобов`язання по договору постачальником: забезпечення виконання зобов`язань по договору здійснюється до укладання договору в один із способів: 1) у формі грошових коштів; 2) надання банківської гарантії або стендбай акредитиву виконання зобов`язань по договору (пункт 10.2. договору).
15.10.2018 між ПАТ "КБ "Глобус" (банк-гарант) та ТОВ "Тек Інжиніринг" (принципал) було укладено Генеральний договір про надання банківських гарантій №11836/ЮГ-18, відповідно до п. 1.1. якого (з урахуванням додаткового договору №3 від 21.12.2018) договір регулює правовідносини сторін щодо надання банком-гарантом гарантії виконання договору (надалі - гарантія чи гарантійне зобов`язання) з метою забезпечення належного виконання принципалом умов договору поставки.
Згідно з п. 1.2. Генерального договору про надання банківських гарантій №11836/ЮГ-18 від 15.10.2018 гарантійним випадком є невиконання/неналежне виконання принципалом перед бенефіціаром (Акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс") основного зобов`язання, а саме: невиконання та/або неналежного виконання принципалом своїх зобов`язань за договором поставки.
Сума і валюта гарантії: 3  997  800,00 грн. Строк дії гарантії - з 21.12.2018 по 31.07.2019 включно (п.п. 2.1., 2.2. Генерального договору про надання банківських гарантій №11836/ЮГ-18 від 15.10.2018 з наступними змінами до нього).
21.12.2018 банком-гарантом було видано банківську гарантію №11836/3.
16.07.2019 відповідач звернувся до банку (ПАТ "КБ "Глобус") з вимогою №01/9-5684 про сплату 3  997  800,00 грн. за банківською гарантією у зв`язку з порушенням принципалом (позивачем) зобов`язань, у забезпечення яких видавалась гарантія - принципал не виконав зобов`язань за договором в частині поставки товару у строк до 26.06.2019.
30.07.2019 банк на підставі зазначеної вимоги виплатив банківську гарантію в розмірі 3 997  800,00 грн.
13.08.2019 банк звернувся до позивача з листом №1-8314, в якому просив відшкодувати банку-гаранту суму гарантійного платежу.
Позивач здійснив перерахування банку суми коштів в розмірі 3  997 800,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку позивача, які наявні в матеріалах справи, а саме: 30.07.2019 - платіж на суму 400 330,00 грн., 30.07.2019 - платіж на суму 405 070,00 грн., 30.07.2019 - платіж на суму 194    600,00 грн., 13.08.2019 - платіж на суму 2  997  800,00 грн.
Позивач, не погоджуючись із тим, що ним порушено умови договору в частині строків поставки товару, надіслав на адресу відповідача претензію №0301 від 03.01.2020, в якій просив перерахувати (повернути) суму гарантії в розмірі 3  997  800,00 грн.
Листом №41-01/4-67 від 13.01.2020 філія "УГВ-Сервіс" АТ "Укргазвидобування" повідомила позивача, що повернення суми гарантії не в межах її компетенціїї.
У січні 2020 року АТ «Укргазвидобування» в особі філії «УГВ -Сервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ «Тек Інжиніринг» про стягнення 9  180  317,91 грн. (пені та штрафу) за порушення ТОВ «Тек Інжиніринг» умов договору №УГВС545/41-18 від 28.12.2018 строків поставки товару.
ТОВ «Тек Інжиніринг» подало зустрічний позов про стягнення 628  013,39 грн. (3% річних, пені, інфляційних втрат) за порушення виконання АТ «Укргазвидобування» в особі філії «УГВ -Сервіс» договору №УГВС545/41-18 від 28.12.2018 щодо строків оплати за поставлений товар.
Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/1102/20 від 07.10.2020 первісний позов АТ "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" АТ "Укргазвидобування" задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Тек Інжиніринг" на АТ "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" АТ "Укргазвидобування" пеню в розмірі 5 666 808, 96 грн., штраф в розмірі 3 513 508, 95 грн., витрати по сплаті судового збору - 137 704,77 грн. Зустрічний позов ТОВ "Тек Інжиніринг" задоволено повністю. Стягнуто з АТ "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" на користь ТОВ "Тек Інжиніринг" пеню в розмірі 43 448,16 грн., 3% річних в розмірі 357 108, 21 грн., інфляційні втрати - 227 457, 02 грн., витрати по сплаті судового збору - 9 420,22 грн., витрати на професійну правничу допомогу - 58 900 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 у справі №910/1102/20 рішення місцевого господарського суду в частині задоволення первісного позову скасовано, ухвалено у відповідній частині нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. В іншій частині рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.04.2021 у справі №910/1102/20 постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020р. у справі №910/1102/20 залишено без змін. У своїй постанові Верховний Суд зазначив, що: 
- як правильно враховано апеляційним господарським судом, оскільки договір поставки має двосторонній характер, тобто певні обов`язки покладаються як на одну, так і на іншу сторону, то у такому зобов`язанні кожна зі сторін одночасно є боржником та кредитором. З точки зору виконання такі зобов`язання є зустрічними, оскільки виконання свого обов`язку однією із сторін обумовлюється виконанням другою стороною свого обов`язку. Виконання зустрічних зобов`язань передбачає виконання кожною із сторін свого обов`язку у порядку, встановленому в даному випадку договором поставки. Якщо ж одна із сторін зобов`язання не виконує свого обов`язку у порядку і строки, встановлені договором, то відповідно друга сторона має право або зупинити виконання свого обов`язку, або відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
- виконання зобов`язання боржником може бути відстрочене на час прострочення кредитора, якщо останній не вчинив дій, необхідних для виконання. Тобто в такому випадку боржник не буде вважатися таким, що прострочив, та не буде нести за це відповідальність до моменту вчинення кредитором передбачених договором, необхідних дій.
- починаючи з 19.02.2019 АТ "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" неодноразово порушувало строк оплати поставок товару, а деякі розрахунки за поставлену продукцію АТ "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс"здійснювались із значним простроченням.
- у розділі 8 договору №УГВС545/41-18 сторони погодили звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували на час укладення договору та виникли поза волею сторін (пункт 8.1 договору); сторона, що не може виконувати зобов`язання унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (пункт 8.2 договору); доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини (пункт 8.3 договору).
- листом від 15.07.2019 № 1507 ТОВ "Тек Інжиніринг", дотримуючись вимог пунктів 8.2, 8.3 договору №УГВС545/41-18, повідомило АТ "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" про настання обставин непереборної сили. Відповідач послався на повідомлення компанії Trias Petroservice LLP (дистриб`ютор компанії Fann Instrument Company та постачальник обладнання за договором №УГВС545/41-18) про настання обставин непереборної сили та пошкодження партії обладнання у зв`язку з сильними вітрами, зливою та затопленням на півдні штатів Луізіана, Техас та у місті Новий Орлеан, США.
- 02.03.2020 ТОВ "Тек Інжиніринг" отримало сертифікат Київської торгово-промислової палати №3000-20-0032, яким засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо обов`язку з поставки тринадцяти одиниць лабораторного обладнання на загальну суму 50 192 985 грн. у термін до 26.06.2019 за договором №УГВС545/41-18, які унеможливили його виконання в зазначений термін. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) зазначений з дати настання - 10.07.2019 по дату закінчення - 09.12.2019.
- враховуючи встановлені обставини непереборної сили, що виникли з незалежних від відповідача (ТОВ «Тек Інжиніринг») причин, приймаючи до уваги існування форс-мажорних обставин у період з 10.07.2019 по 09.12.2019 та умови розділу 8 договору № УГВС545/41-18, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на ТОВ "Тек Інжиніринг" відповідальності у вигляді штрафу та пені, нарахованих протягом вказаного періоду.
- АТ "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" за зустрічним позовом неналежним чином виконало договірні зобов`язання в частині проведення розрахунків, у зв`язку з чим допустив порушення пп. 6.1.1 договору, п. 4 специфікації № 1, що є додатком № 1 до договору та його невід`ємною частиною, а тому, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову про стягнення з нього заявлених до стягнення 628  013,39 грн.
Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач вважає, що гарантія була сплачена позивачем без належних на те правових підстав та в порушення порядку забезпечення зобов`язання, а кошти в сумі 3  997  800,00 грн. в якості гарантії набуті відповідачем без належних правових підстав, тому підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача суму 3% річних в розмірі 198  631,06 грн. та інфляційні втрати в розмірі 352  638,29 грн.
Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що вказана норма не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки правовою підставою для перерахування коштів були вищевказана гарантія та договір, отже безпідставним є твердження про відсутність правових підстав. Також відповідач зазначає, що кошти отримані від банку правомірно та в межах банківської гарантії, оскільки з боку позивача мало місце прострочення поставки товару.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно зі статями 526, 525 ЦК України, які кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як вказувалось у розділі даної постанови «Обставини справи…» з боку позивача мало місце прострочення строків поставки товару, проте, як встановлено у постанові Північного апеляційного господарського суду  від 28.12.2020 у справі №910/1102/20, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 01.04.2021 у вказаній справі, поставка ТОВ «Тек Інжиніринг» товару з простроченням АТ «Укргазвидобування» в особі філії «УГВ - Сервіс» відбулася внаслідок прострочення виконання філією своїх обов`язків зі здійснення розрахунків за вже отриманий товар (стаття 613 ЦК України) та внаслідок настання обставин непереборної сили, наявність яких підтверджена в установленому законом порядку. Тобто, у справі №910/1102/20 апеляційний господарський суд та Верховний Суд прийшли до висновку про відсутність вини в діях ТОВ «Тек Інжиніринг» з несвоєчасної поставки товару філії, що й стало підставою для відмови у задоволенні позову у справі №910/1102/20 про стягнення з ТОВ «Тек Інжиніринг» пені  та штрафу за порушення виконання ним строків поставки товару.
Відповідно до ч. 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (подібні за змістом правові позиції неодноразово були викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №910/16898/19 та №906/1231/20 від 20.062021 та відповідно від 10.09.2021). 
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що не потребує доведенню факт того, що позивачем в межах існуючих правовідносин з відповідачем не допущено порушення умов договору в частині строків поставки товару, оскільки відповідно до статті 538 ЦК України позивач мав право на зупинення поставки товару, з огляду на відсутність з боку відповідача виконання обов`язку з оплати вже поставленого позивачем товару за умовами договору №УГВС545/41-18 (зустрічне виконання).
Як вказувалося вище, звертаючись до суду з даним позовом позивач вважає, що гарантія була сплачена позивачем без належних на те правових підстав та в порушення порядку забезпечення зобов`язання, а кошти в сумі 3 997  800,00 гривень в якості гарантії набуті відповідачем без належних правових підстав, тому підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України. 
Згідно із статтями 1212 та 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави (тобто глави 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Заперечуючи проти позову АТ «Укргазвидобування»  посилається на те, що безпідставного перерахування коштів не відбулося, оскільки позивач за цим позовом порушив умови договору в частині строків поставки товару, тому товариство скористалося своїм правом та звернулося до банку з вимогою про сплату гарантії.
Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що, зокрема, гарантія є способом забезпечення основного зобов`язання.
Тобто, як правило, умови видачі гарантії, у тому числі і визначення суми гарантійного платежу, безпосередньо залежать від основного зобов`язання.
Відповідно до статті 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 та 3 статті 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Крім того, пунктом 2 розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії; при цьому гарантійний випадок - це факт порушення принципалом перед бенефіціаром зобов`язання, забезпеченого гарантією, у зв`язку із настанням якого банк-гарант одержує вимогу бенефіціара на сплату коштів відповідно до виданої гарантії з урахуванням умов наданої гарантії та протягом строку дії гарантії; умовна гарантія - це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару на підставі вимоги бенефіціара та в разі виконання ним відповідних умов або подання документів, зазначених у гарантії.
Суд першої інстанції, розглядаючи позов у цій справі, дійшов вірного висновку, що оскільки відсутня вина постачальника (позивача) у простроченні поставки товару відповідачу, що встановлено та підтверджено постановами апеляційного господарського суду та Верховного Суду у справі №910/1102/20, а відтак, й не виникло правових підстав для отримання забезпечення, передбаченого Гарантією.
Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що  сплачені покупцю Гарантом за гарантією виконання зобов`язань за договором грошові кошти є відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном за рахунок постачальника у сумі 3  997  800,00 грн.
У даному випадку перерахування Гарантом на користь АТ Укргазвидобування вказаної суми хоч і відбулося з посиланням на договір та гарантію, однак поза межами домовленостей, передбачених договором та гарантією, і тому такі дії кваліфікуються як набуття майна без належних правових підстав. У такому випадку ТОВ «Тек Інжиніринг» вправі витребувати спірні кошти у АТ Укргазвидобування саме за правилами статті 1212 ЦК України, при цьому, інших способів повернути кошти закон не передбачає (аналогічні висновки щодо застосування норм статей 1212, 1213 ЦК України викладені у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 906/192/18, від 18.08.2021 у справі №910/1798/20, від 27.02.2020 у справі № 910/3414/19, від 14.11.2020 у справі № 906/192/18 та від 20.10.2020 у справі № 910/13503/19 щодо застосування у подібних правовідносинах статті 1212 ЦК України, які враховуються судом апеляційної інстанції при розгляді спірних правовідносин у даній справі згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України).
Наведеним також спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що наявність договірних відносин (банківської гарантії) унеможливлює  застосування в даних відносинах статті 1212 ЦК України.
На час вирішення спору як у господарському суді першої інстанції, так і в апеляційному господарському суді, відповідач не надав доказів та не довів підстав утримання ним вказаних коштів, а тому, висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми коштів в розмірі 3 997  800,00 грн. є правомірним.
Крім того, як вказувалося вище, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 198  631,06 грн. та інфляційних втрат у сумі 352  638,29 грн., нарахованих на безпідставно утримувані ним грошові кошти у сумі3 997  800,00 грн.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 статті 611 ЦК України).
Відповідно до приписів статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Апеляційний господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, встановлено, що він здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 198 631,06 грн. та сума інфляційних втрат в розмірі 352 638,29 грн., нарахованих на безпідставно утримувані відповідачем грошові кошти у сумі 3  997  800,00 грн.
Щодо вимог позивача про покладення на відповідача понесених ним витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 73 064,79 грн., задоволених місцевим господарським судом, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Разом із тим, згідно із статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Згідно із статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 статті 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом ч. 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 статті 126 ГПК України).
У розумінні положень ч. 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 статті 126 ГПК України).
Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2020 між Адвокатським бюро "Володимир Підвисоцький та партнери" (бюро) та позивачем (клієнт) було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги (правової допомоги) №05в-03/2020, предметом якого є надання клієнту захисту, представництва інтересів та іншої правову допомоги.
В додатку №4 до вказаного договору сторони погодили вартість послуг професійної правничої допомоги  в розмірі 73  064,79 грн.; крім того, у вказаному додатку міститься детальний опис наданих послуг із зазначенням вартості кожної послуги окремо, а в сукупності - 73  064,79 грн.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, рахунок №4-910/10373/20 від 23.06.2021 на суму 73  064,79 грн., акт здачі-приймання №4-910/10373/20 від 23.06.2021 на суму 73  064,79 грн., платіжне доручення №2934 від 24.06.2021 про сплату позивачем 73  064,79 грн. 
02.11.2021 від відповідача у справі електронною поштою на адресу місцевого господарського суду надійшло клопотання про необхідність врахування обставин і доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу заявлених ТОВ «Тек Інжиніринг», в якому відповідач просить врахувати викладені в даному клопотанні доводи, а саме: «Заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 73  063,79 грн., які плануються здійснити останнім, на нашу думку є завищеними та безпідставними. Дане твердження базується щонайменше на тому, що подібні спори про стягнення інфляційних втрат та 3% неодноразово вже розглядалися між тими ж сторонами (справи №№910/1102/20, 910/1205/20, 910/1088/20), а отже, у позивача та його представника (адвоката) вже була напрацьована правова позиція, нормативно-правова аргументація, зразки процесуальних документів тощо, що значно спрощує процес підготовки до судової справи та не вимагає значних витрат часу і інших ресурсів, а справа сама по собі не відноситься до категорії значної складності. Відтак, правнича допомога вартістю 73  064,79 грн. є не пропорційними до категорії справи, витраченого часу та суми позовних вимог ТОВ «Тек Інжиніринг», а отже є завищеними, також гонорар адвоката позивача є неспівмірним із складністю цієї справи та не відповідає критеріям розумності і співрозмірності.».
Отже, із поданого відповідачем клопотання вбачається, що останній не погоджується саме із затраченим адвокатським об`єднанням часом на підготовку документів, що стосуються стягнення з відповідач 3% річних та інфляційних втрат і в цілому вважає, що заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу є завищеною. 
Як вказувалось вище, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами, що випливає із ч.ч. 5, 6 статті 126 ГПК України.
Колегією суддів проаналізовано доданий до клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу акт здачі-приймання №4-910/10373/20 від 23.06.2021, та встановлено, що на підготовку заяви про збільшення розміру позовних вимог, якою позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, адвокатським об`єднанням витрачено 2 години часу. При цьому, вказана заява складена майже на 5 аркушах; містить детальний розрахунок (таблиці) нарахування 3% річних та інфляційних втрат помісячно за весь період порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання (безпідставне утримання відповідачем грошових коштів); відповідач у клопотанні від 02.08.2021 про необхідність врахування обставин і доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, заявлених ТОВ «Тек Інжиніринг» не наводить альтернативного та необхідного часу на підготовку подібної заяви про збільшення розміру позовних вимог і меншого аніж 2 години, які витрачені адвокатським об`єднанням на її підготовку. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач не довів неспівмірність витраченого адвокатським об`єднанням часу на підготовку заяви про збільшення розміру позовних вимог (2 години), заперечень щодо інших видів правових послуг клопотання відповідача не містить, так само як і не містить вимоги про зменшення таких витрат, а лише врахування обставин, викладених в ньому, а відтак, заявлені витрати на правничу допомогу, в загальний розмір яких (73  064,79 грн.) входять і витрати на підготовку вказаної заяви (2 години х 2  700,00 грн. = 5  400,00 грн.), правомірно стягнуті місцевим господарським судом.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно з пунктом 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.
При цьому, доводи апеляційної скарги спростовані по тексту даної постанови. Стосовно доводів апеляційної скарги про неврахування місцевим господарським судом правових позицій Верховного Суду, викладених у справах №910/9213/19, №910/3395/19, №923/1233/15, колегія суддів зазначає, що правовідносини у даній справі і у вказаних справах не є подібними, в той час, як подібними до даних правовідносин є правовідносини у справах №922/445/19, № 902/347/18, № 910/353/19, висновки Верховного Суду в яких враховані при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції.
Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України  покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №910/10373/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №910/10373/20 залишити без змін.
Справу №910/10373/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складено 24.11.2021.

Головуючий суддя                                                            О.В. Попікова 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.О. Євсіков