П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року
м. Рівне

Справа № 557/775/15-ц
Провадження № 22-ц/4815/1412/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді : Гордійчук С. О.,
суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.
секретар судового засідання : Ковальчук Л.В.

учасники справи:
позивач: АТ КБ "Приватбанк"
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 28 січня 2020 року, ухваленого в складі судді Пацко Д.В., дата складання повного тексту рішення 31.01.2020, у справі № 557/775/15-ц

в с т а н о в и в :
У липні 2015 року АТ КБ"Приватбанк" звернувся з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Позовна заява обґрунтована тим, що 29.07.2005 року сторони уклали кредитний договір № ROHMGF00000001, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 33600, 00 доларів США на термін до 17.07.2025 р., та зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.
Посилаючись на те, що відповідач умови кредитного договору не виконує, позивач просить стягнути з неї заборгованість, яка утворилась станом на 09.06.2015 в сумі 22 977,57 доларів США, що за курсом НБУ на час подачі позову становить 484 826 грн. 73 коп., що складається з: 20809,96 $ – заборгованість за кредитом; 1617,43$ – нараховані відсотки за користування кредитом; 280,80 $ - комісія за користування кредитом, 269,38 $ - пеня за несвоєчасність виконання за договором.
Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 28 січня 2020 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості задоволено повністю.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ROHMGF00000001 від 29.07.2005 року у сумі 484 826 (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять шість) гривень 73 коп.
Вирішено питання про судовий збір.
Рішення суду мотивовано тим, що неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та виникнення заборгованості у розмірі 22977,57 доларів США, що складає 484826,73 грн за курсом НБУ станом на 09.06.2015 року підтверджується  дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому позовні вимоги про стягнення зазначеної суми  заборгованості  з боржника підлягають задоволенню.
Не погодившись з означеним рішенням суду ОСОБА_1 , вважає його незаконним та необґрунтованим, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, в матеріалах справи відсутні належні докази існування заборгованості за кредитним договором, а саме позивач не надав копію картки позичальника та виписку з рахунків. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.
До початку судового засідання відповідач подала клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки її представник перебуватиме у іншому судовому засіданні, а вона сама не може з`явитись у зв`язку із сімейними обставинами.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 вказано, що "якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні."
  Враховуючи, що поважність причин неявки  відповідача  та його  представника судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував  своє  право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та,  зважаючи на  межі  розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника.
Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Із матеріалів справи убачається і це встановлено судом, що відповідно до укладеного кредитного договору від 29.07.2005 року № ROHMGF00000001 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 33600, 00 доларів США для придбання житла з кінцевим строком повернення 17 липня 2025 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом та комісії .
Забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним договором виступає квартира АДРЕСА_1 . (п.1.3 Договору).
Обставина отримання зазначеної суми грошових коштів позичальником не оспорюється.
Погашення заборгованості за договором здійснюється щомісячними платежами в сумі 318,60 доларів США, які спрямовуються на погашення заборгованості по кредиту, процентам, комісії а також інших видатків банку відповідно до пунктів 2.2.9, 4.3 договору.
За користування кредитом з дати списання коштів з кредитного рахунку і до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному у пункті 1.1 договору (0,92 %).
При порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань за кредитом, банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язується сплатити пеню у розмірі 0,15 % суми простроченого платежу, але не менше 1 грн (або суми в валюті кредиту, еквівалентній 1 грн згідно курсу Національного банку України на день сплати) за кожний день прострочення (пункт 4.1 договору).
Також установлено, що відповідно до пункту 1.1 кредитні кошти надавалися позичальнику зі сплатою за користування кредитом, зокрема, комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18 % на місяць від суми виданого кредиту.
Під розрахунково-касовим обслуговуванням слід розуміти видачу готівки за кредитом, обробка, перерахунок готівки банком при погашенні позичальником заборгованості за кредитом, відсотками, іншими платежами, оформлення і обробка розрахункових документів при безготівковому перерахунку кредитних коштів.
В зв`язку з порушенням позичальником взятих на себе зобов`язань станом на 09.06.2015 утворилась заборгованість в сумі 22 977,57 доларів США, що за курсом НБУ становить 484 826 грн. 73 коп., з яких : 20809,96 $ – заборгованість за кредитом; 1617,43$ – нараховані відсотки за користування кредитом; 280,80 $ - комісія за користування кредитом, 269,38 $ - пеня за несвоєчасність виконання за договором.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Таким чином задовольняючи вимоги у частині стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, обґрунтовано виходив із доведеності позову АТ КБ «ПриватБанк» та наявності передбачених статтями 526, 1050, 1054 ЦК України підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки ОСОБА_1 не виконувала належним чином взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, що призвело до утворення заборгованості.
Проте, визнаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про те, що такий розмір складає 22 977,57 доларів США, що за курсом НБУ становить 484 826 грн. 73 коп., з яких : 20809,96 $ – заборгованість за кредитом; 1617,43$ – нараховані відсотки за користування кредитом; 280,80 $ - комісія за користування кредитом, 269,38 $ - пеня за несвоєчасність виконання за договором.
Відповідно до умов кредитного договору від 29.07.2005 року передбачено комісію за розрахунково-касове обслуговування.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) сформовано правовий висновок такого змісту: «Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику».
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що положення кредитного договору від 29.07.2005 року №ROHMGF00000001 про сплату позичальником на користь банку комісії за розрахунково-касове обслуговування не відповідає вимогам закону, оскільки вказаний платіж є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.
Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають, а висновок суду першої інстанції про задоволення цих вимог ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо розміру кредитної заборгованості, оскільки на підтвердження її розміру кредитор надав розрахунок цієї заборгованості, а позичальник, заперечуючи її розмір, свого розрахунку суду не надав.
При цьому отримання ним кредиту у розмірі 33600 доларів США відповідач не заперечував, сплачував кошти на погашення кредитної заборгованості, чим визнавав отримання кредитних коштів.
Оскільки судом першої порушено норми матеріального права, судове рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення комісії за  розрахунково-касове обслуговування у розмірі 280,80 доларів США, що еквівалентно 5924,88 грн.станом на 09.06.2015.
У решті оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги   не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Гощанського районного суду Рівненської області від 28 січня 2020 року року  змінити, зменшивши суму заборгованості з 484 826,73 грн. до 478 901,85 грн. (чотириста сімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять шість грн. 85 коп).
В решті рішення суду залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення
.
Повний текст постанови складений 09 грудня 2021 року.

Головуючий :   

Судді :