ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 р.	Справа № 520/4576/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 11.06.21 року по справі № 520/4576/21
          за позовом      ОСОБА_1  
          до      Головного  управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного  управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій, з урахування уточнення, просив суд першої інстанції: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1  з 01.01.2018 з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 невиплачених сум у період з 01.01.2018 по 01.03.2021 (включно) у розмірі 75254 грн. 40 коп. (сімдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири гривні сорок копійок);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області  подати звіт про виконання судового рішення; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відшкодувати судові витрати: витрати на професійну правничу допомогу сумі 5600 (п`ять тисяч шістсот) гривень та судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень. 
В обґрунтування заявлених вимог посилається на протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення йому розміру пенсії, зазначаючи, що пенсійним органом було зменшено відсоткове значення основного розміру пенсії з 86% до 70% грошового забезпечення. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області  перерахувати та виплатити ОСОБА_1  пенсію у розмірі 86% грошового забезпечення з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу у сумі 400 (чотириста) грн 00 коп.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції  скасувати рішення Харківського окружного  адміністративного суду від 11.06.2021 року по справі №520/4576/21 в частині задоволених вимог. Прийняти постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні, як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 р. (далі по тексту - Закон№2262-ХІІ) з 23.07.1992 р. Вказує, що з 01.01.2018 р. пенсію позивача було перераховано відповідно до ч.4 ст.63 Закону №2262-ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" на підставі довідки. Зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції Закону №1166 від 27.03.2014 року, що діє на час виникнення права на перерахунок) максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення. У зазначеній редакції положення Закону №2262-ХІІ були застосовані відповідачем при обчисленні розміру пенсії позивачу при її перерахунку з 01.01.2018 року. Посилається, що розмір пенсії позивача після проведених перерахунків збільшився. Таким чином, умови його пенсійного забезпечення не погіршилися, оскільки відповідачем не було вчинено дій, спрямованих на зменшення його розміру пенсії у порівнянні з попереднім розміром. Щодо зобов`язання здійснити виплату пенсії однією сумою зазначає наступне. Вимога щодо здійснення виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії єдиним платежем не підлягає задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта. Крім того, зазначає, що кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, адже метою судового захисту є спонукання владного суб`єкта до належного виконання адміністративних функцій у повному обсязі, що (у даному конкретному випадку) полягає у проведенні розрахунку за усією належною до одержання сумою пенсії. Окрім того, посилається на порушення позивачем строку звернення до суду. Зазначає, що частина позовних вимог знаходиться за межами, передбаченого ч.2 ст.122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду. Посилається у зв`язку з цим на практику Верховного Суду, зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а. Вважає, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягають строки звернення до суду, передбачені ст.122 КАС України. Враховуючи наведене вище, вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що інформація відповідача, зазначена в скарзі про те, що розмір грошового забезпечення з 23.07.1992 р. становить 70% не відповідає дійсності, а аргументи відповідача в апеляційній скарзі є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, просив залишити скаргу Головного  управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 по справі №520/4576/21 без задоволення, а судове                 рішення - без змін. 
Відповідач про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений  заздалегідь та належним чином.
Позивач, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, заперечив проти вимог апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, прохав її залишити без задоволення. 
Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився. 
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          З урахуванням наведеної вище норми КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення суду першої інстанції за скаргою відповідача в частині, якою задоволено позовні вимоги.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що   ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головного  управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Пенсію позивачу призначено у розмірі 86 % грошового забезпечення.
На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувало пенсію позивача з 01.01.2018. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зменшило розмір пенсії позивачу з 86 % грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення з 01.01.2018.
Позивач, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення розміру його пенсії, звернувся до суду з позовною заявою. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції, зокрема виходив з того, що дії відповідача, які полягають в перерахунку пенсії позивача, виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018 є протиправними, а тому у зв`язку з цим необхідно також зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію у розмірі 86% грошового забезпечення з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.  
Так, позивач  перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, пенсія призначена з 23.07.1992 р. 
Колегія суддів звертає увагу, що з  матеріалів даної справи вбачається, що пенсія позивача до 01.01.2018 р. складала  86% грошового забезпечення. 
Відповідно, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачу була призначена пенсія у розмірі 70% грошового забезпечення є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з матеріалами даної справи. 
Спір у цій справі виник (в тому числі) у зв`язку з тим, що відповідач зменшив відсоткове значення розміру пенсії позивача при здійсненні її перерахунку з 01.01.2018 з 86% до 70% грошового забезпечення.
          Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
          Також відповідно до частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
          Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у зразковій справі №240/5401/18 за позовом пенсіонера до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії зазначено, що висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в типових адміністративних справах за такими ознаками а) позивач є особою, якій призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; б) відповідачем є відповідне Головне управління Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває позивач; в) предметом спору є зміна відсоткового значення розміру пенсії при здійсненні її перерахунку з 01.01.2018 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 у зв`язку з підвищенням сум грошового забезпечення, що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.
          Отже, беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин у справі, що розглядається, зміст позовних вимог та підстави позову, а також правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №240/5401/18, а тому дану справу необхідно визнати типовою. Таким чином, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС, частини третьої статті 291 КАС України колегія суддів ураховує такі правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №240/5401/18.
          Так, Велика Палата Верховного Суду прийшла до переконання, що відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" 9 квітня 1992 року №2262-XII  на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Як вбачається із наведених норм, такі складові пенсії, як і їх розміри, не є сталими і регулюються постановами Кабінету Міністрів України.
          Разом з тим, відсоткове співвідношення, установлене статтею 13 Закону №2262-XII, уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії.
В контексті розгляду даної справи матеріалами справи встановлено, що пенсія позивача була обчислена у розмірі 86% грошового забезпечення (вислуга років 32). 
          Колегія суддів звертає увагу, що редакція ст.13 Закону №2262-XII неодноразово змінювалася в частині граничного розміру пенсії у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення.
          У постанові у справі №240/5401/18 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80 відсотків, а потім 70 відсотків грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії відповідним категоріям осіб має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Окрім того, процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і  механізмом їх проведення. 
Колегія суддів зауважує, що застосування в даному випадку іншого показника (70%) до перерахунку пенсії стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, з огляду і на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.
Отже, з огляду на викладене вище та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №240/5401/18, колегія суддів вважає, що дії пенсійного органу щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача з 86% до 70% грошового забезпечення при перерахунку пенсії останнього з 01.01.2018 р.   є протиправними. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідно ч.2 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції Закону №1166 від 27.03.2014 року, що діє на час виникнення права на перерахунок) максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення і у зазначеній редакції положення Закону № 2262-ХІІ були застосовані відповідачем при обчисленні розміру пенсії позивача  при її перерахунку з 01.01.2018 року, то колегія суддів відхиляє такі доводи, з урахуванням вже наведених вище висновків та зазначає, що застосування в даному випадку пенсійним органом показника 70% грошового забезпечення є протиправним, оскільки стосується призначення вже нових пенсій, а                                не перерахунку раніше призначених. 
Також, стосовно доводів апеляційної скарги про те, що розмір пенсії позивача після проведених перерахунків збільшився, а тому умови його пенсійного забезпечення                                 не погіршилися, а відповідачем не було вчинено дій, спрямованих на зменшення його розміру пенсії у порівнянні з попереднім розміром, то колегія суддів вважає їх такими, що не впливають на наведені вище норми права,  та не спростовують висновків суду у даній справі. 
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який з метою захисту прав позивача, вийшов за межі позовних вимог, задовольнивши позовні вимоги в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області  перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 86% грошового забезпечення з 01.01.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що вимога щодо здійснення виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії єдиним платежем не підлягає задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції  такого суб`єкта, а також доводів скарги про те, що кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, адже метою судового захисту є спонукання владного суб`єкта до належного виконання адміністративних функцій у повному обсязі, що (у даному конкретному випадку) полягає у проведенні розрахунку за усією належною до одержання сумою пенсії, то колегія суддів відхиляє наведені доводи, оскільки в даному випадку, здійснення виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою є фактично способом захисту прав позивача, оскільки по - перше  вказані суми недоплаченої пенсії повинні були вже виплачені позивачу і відповідно останній має право отримати одразу всю суму на виконання рішення суду, а по - друге це буде фактично порядком виконання рішення суду, відповідно до ч.6 ст.246 КАС України з огляду на спір щодо порядку виконання судового рішення.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що частина позовних вимог знаходиться за межами, передбаченого ч.2 ст.122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, посилаючись у зв`язку з цим на практику Верховного Суду, зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а, то колегія суддів зазначає наступне. 
           Так, приписами ч.ч.1,2 ст.122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
          Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.
         Поняття «повинна була дізнатись», використане у ст.122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися                 не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
         Верховний Суд у постанові від 02 березня 2021 року по справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
У свою чергу, ч.3 ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення         (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
В даному випадку, за наслідками апеляційного перегляду даної справи підтверджено протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018 р. та у зв`язку з цим необхідність з метою захисту прав позивача зобов`язати  Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 86% грошового забезпечення з 01.01.2018 р. , здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 р. однією сумою, тобто встановлено факт неправильного здійснення перерахунку пенсії позивача  з 01.01.2018 р. пенсійним органом, оскільки перерахунок пенсії, на яку позивач має право, не було проведено вірно з вини органу Пенсійного Фонду України, а тому колегія суддів вважає, що такий перерахунок та виплата пенсії мають бути проведені в даному випадку з 01.01.2018 р., без обмеження строком, передбаченим ст.122 КАС України.
Також, колегія зазначає, що зі змісту приписів п.1, 2 Постанови КМУ від 21 лютого 2018 р. № 103 (в її первісній редакції) вбачається, що пенсія перераховується в повному обсязі. Тобто, виходячи зі змісту приписів вказаної Постанови  пенсія позивачу вже мала бути нарахована.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що доводи щодо пропущення позивачем строку звернення до суду в суді першої інстанції не заявлялися відповідачем у справі.
При цьому, посилання в апеляційній скарзі  на практику Верховного Суду колегія суддів             не приймає до уваги, оскільки обставини у даній справі є відмінними від тих, що склалися у справах на які посилається скаржник, що переглядалися Верховним Судом. Зокрема, у справі, що переглядалася Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а), спірні правовідносини були врегульовані нормами Закону України від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ «Про державну службу».
          Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
        Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
          Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
         Таким чином, враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та є таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, відсутні правові підстави, в розумінні ст.139 КАС України, для розподілу судових витрат у даній справі. 
Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.  
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 по справі № 520/4576/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  13.12.2021 року