Дата документу 26.10.2021 Справа № 320/463/17-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №320/463/17        Головуючий у 1 інстанції: Урупа І.В.
Провадження № 22-ц/807/3253/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» жовтня 2021 року        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Семенчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2021 року про відмову у роз`ясненні рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання недійсним та скасування права власності на земельну ділянку, 

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, який протягом розгляду справи уточнювала, до ОСОБА_2 , Мелітопольської державної нотаріальної контори про визнання недійсним та скасування права власності на земельну ділянку.
В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 600,14 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
В строки, передбачені законодавством, вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 набула права власності на спірну земельну ділянку.
Вважала, що при житті ОСОБА_3 не укладав з ОСОБА_2 ніякої угоди, правочину з приводу земельної ділянки, а тому ОСОБА_2 незаконно користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на землю. 
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі - продажу будинку між останньою та ОСОБА_3 , тобто з 10.11.2006 року. Це рішення ухвалено після смерті власника земельної ділянки та у зв`язку з тим, що договір дарування земельної ділянки, укладений між нею та ОСОБА_3 , визнано недійсним, земельна ділянка повертається попередньому власнику. 
Оскільки, на час ухвалення рішення власник земельної ділянки ОСОБА_3 помер, ця земельна ділянка увійшла до складу спадщини, а тому, вона, як єдина спадкоємиця за законом першої черги, має на неї право.
На підставі зазначеного, після уточнення позовних вимог просила визнати недійсним та скасувати право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 600,14 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 за витягом №7869289.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року у цій справі залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2018 року у цій справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року у цій справі залишено без змін.

Під час розгляду справи 19 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що є нерозглянутою та невирішеною її позовна вимога щодо оскаржуваного витягу. Оскільки в позові зазначена лише одна вимога, то справа повинна розглядатись з початку як за позовом. Право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 на підставі витягу №7869289 має бути визнано недійсним та скасовано в судовому порядку.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2021 року відмовлено у роз`ясненні рішення суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову про ухвалення додаткового рішення про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 за витягом №7869289 на земельну ділянку на підставі незаконного набуття права власності, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 549,20 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду, суд першої інтенції виходів з того, що рішенням суду були вирішені позовні вимоги, фактично ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду по суті спору.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому остаточно просила визнати недійсним та скасувати право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 600,14 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 за витягом №7869289.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 22 листопада 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Головне значення додаткового рішення полягає в забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом унаслідок неналежного виконання вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

В заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 просила визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 за витягом №7869289 на земельну ділянку на підставі незаконного набуття права власності, стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати в розмірі 549,20 грн.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_1 містить лише вимогу визнати недійсним та скасувати право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 600,14 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1 за витягом №7869289,

ОСОБА_1 під час розгляду справи позовні вимоги про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 за витягом №7869289 на земельну ділянку на підставі незаконного набуття права власності, стягнення з  ОСОБА_2  на її користь судових витрат в розмірі 549,20 грн., які були стягнуті при примусовому виконанні виконавчого листа №2-421-2012 від 10 квітня 2013 року відповідно до постанови Мелітопольським відділом державної виконавчої служби міськрайонного управління юстиції, не заявлялись та, відповідно, судами першої, апеляційної, касаційної інстанції не розглядались.

Зміст заяви про ухвалення додаткового рішення та апеляційної скарги ОСОБА_1 свідчить про фактичну незгоду ОСОБА_1 з рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року, яке було залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 22 листопада 2017 року.

За таких умов підстави для ухвалення відповідно до ст. 270 ЦПК України додаткового рішення відсутні, а висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам чинного процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2021 року про відмову у роз`ясненні рішення суду у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова