05.10.21
22-ц/812/1776/21
Провадження №22-ц/812/ 1776/21 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України
       
       05 жовтня 2021 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,
за участі: представників позивачки - адвоката Нікітіна С.В., відповідача ТОВ Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекш» - Лаврова Л.С., 
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу №489/4267/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-Закон та порядок» на ухвалу, яку постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Коваленка Ігоря Володимировича у приміщенні цього суду 06 липня 2021 року, повний текст якої складений того ж дня, за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекш» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість–Закон та Порядок», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації права власності, 

у с т а н о в и л а :

У червні 2021 року ОСОБА_1  звернулася через свого представника – адвоката Нікітіна С.В. з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекш»(далі – ТОВ «Преміум Лінал Колекш») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість – Закон та Порядок»(далі – ТОВ «Нерухомість – Закон та Порядок»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В., про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації права власності.
Позов мотивований тим, що 04 лютого 2008 року між нею та Акціонерним товариством комерційним банком «Надра» було укладено договір споживчого кредиту № 08/09/2007/840К-2088, на забезпечення якого в той же день був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Л.В., предмет договору іпотеки - квартира АДРЕСА_1 , яка є власністю позивачки. 30 квітня 2020 р. АТ «КБ Надра» відступило ТОВ «Преміум Лігал Колекш» право вимоги за вказаним іпотечним договором на підставі договору про відступлення права вимоги №GL3N217215. Однак повідомлень про відступлення прав вимоги за кредитним договором позивачу не надходило. 25 березня 2021 року без попереджень, без узгодження ціни з позивачкою тощо, ТОВ «Преміум Лігал Колекш» здійснило відчуження предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_2 ТОВ «Нерухомість-Закон і порядок» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна. Позивачка про факт відчуження квартири дізналася лише у травні 2021 року.
Позивачка вказує, що реалізація предмету іпотеки відбулася без її відома та згоди, оскільки останні три роки вона мешкає за межами України в Празі, через що у ТОВ «Преміум Лігал Колекш» відсутні докази отримання позивачкою вимоги про повернення суми боргу у тридцятиденний строк та/або повідомлення про вартість оцінки предмету іпотеки, вважає, що оскаржуваний договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки укладений з порушенням вимог статті 38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, з 30 квітня 2020 р. по 25 березня 2021 року жодних вимог та претензій щодо погашення заборгованості від ТОВ «Преміум Лігал Колекш» на адресу позивача не надходило.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 25 березня 2021 року, укладений між TOB «Преміум Лігал Колекш» та TOB «Нерухомість-Закон і порядок», а також витребувати у TOB «Нерухомість-Закон і порядок» нерухоме майно із незаконного володіння та визнати права власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 65.8 кв.м, за позивачкою.
01 липня 2021 року представник ОСОБА_1 – адвокат Нікітін С.В. подав заяву про забезпечення позову, в якій просить до розгляду справи по суті заборонити TOB «Нерухомість-Закон і порядок», державному реєстратору, іншим особам, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії, вчинення дій, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна – квартири АДРЕСА_2 . 
Заява мотивована обставинами, викладеними у позовній заяві, зокрема щодо переходу прав власності на предмет іпотеки без узгодження з нею умов такого відчуження та попередження про таке до відповідачів, наявність підстав для сумнівів у законності договору купівлі-продажу квартири. Крім того, позивачка вказує, що TOB «Нерухомість-Закон і порядок» в порушення вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» щодо виселення мешканців, без рішення суду та без попередження протиправно змінено вхідні замки, що унеможливлює володільцям та особам, що займають квартиру, попасти до приміщення та забрати свої речі. На даний час у спірній квартирі перебувають її особисті речі та речі родичів, однак через протиправні дії співробітників TOB «Нерухомість-Закон і порядок» доступ до речей відсутній. За такого, на думку позивачки, є підстави вважати, що ТОВ «Нерухомість-Закон і порядок» може здійснити відчуження спірного нерухомого майна, що в подальшому, у разі задоволення вимог позивачки, зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. 
Заборонено ТОВ «Нерухомість – Закон та Порядок», державному реєстратору, іншим особам, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії, вчиняти дії, пов`язані з відчуженням квартири АДРЕСА_1 .
Ухвала суду мотивована тим, що предметом позову є, зокрема, визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації права власності. 
Суд виходив з наявності спору між сторонами та при вирішенні питання щодо забезпечення позову взяв до уваги можливість виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Враховуючи вимоги норм процесуального законодавства, що регулюють забезпечення позову, роз`яснення Верховного Суду України, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивачки щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд вважав, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню. 
       В апеляційній скарзі TOB «Нерухомість-Закон і порядок» вказує, що ухвала суду є необґрунтованою, судом неповно з`ясовано обставини справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
       Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував наявність ризиків порушення прав позивача внаслідок незастосування заходу забезпечення позову та не з`ясував, яким чином вжиття даного заходу сприятиме справедливому та ефективному захисту порушених прав позивача. Зазначене свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, встановлення судом обставин, існування яких не було доведено позивачем, та порушення вимог статей 149, 263 ЦПК України в частині обґрунтованості застосування заходу забезпечення позову. 
       Заслухавши доповідь судді, пояснення представників відповідача та позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами  ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Вказаним положенням процесуального закону ухвала суду першої інстанції в цілому відповідає.
       Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони TOB «Нерухомість-Закон і порядок», державному реєстратору, іншим особам, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії, вчинення дій, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна – квартири АДРЕСА_2 , позивачка посилалась на те, що TOB «Нерухомість-Закон і порядок» може продати вказану квартиру.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності спору між сторонами, обсягу позовних вимог та вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Вирішуючи питання правильності висновків суду, колегія суддів виходить з наступного.
       Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення  позову, в тому числі, і накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;  заборона вчиняти певні дії;
Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
У справі, яка переглядається, позивачка на підставі частини 1 статті 150 ЦПК України просила про заборону вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 .
Як убачається з матеріалів справи, 04 лютого 2008 року між нею та Акціонерним товариством комерційним банком «Надра» було укладено договір споживчого кредиту № 08/09/2007/840К-2088, на забезпечення якого в той же день був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Л.В., предмет договору іпотеки - квартира АДРЕСА_1 , яка є власністю позивачки на піставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 2008 року. 30 квітня 2020 року АТ «КБ Надра» відступило ТОВ «Преміум Лігал Колекш» право вимоги за вказаним іпотечним договором на підставі договору про відступлення права вимоги №GL3N217215.
       25 березня 2021 року ТОВ «Преміум Лігал Колекш» здійснило відчуження предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_2 на користь ТОВ «Нерухомість-Закон і порядок» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.
       Посилаючись на незаконність такого відчуження права власності на квартиру, позивачка звернулася до суду із цим позовом.
       Тобто між сторонами виник спір стосовно правомірності позбавлення ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно. 
Позовна  заява ОСОБА_1 містить як немайнові вимоги (визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25 березня 2021 року), так і майнові (витребування у TOB «Нерухомість-Закон і порядок» квартири та визнати права власності на квартиру за позивачкою).
Тобто у разі задоволення позовних вимог в повному обсязі рішення суд підлягатиме щодо майнових вимог примусовому виконанню, тоді як щодо немайнових вимог рішення суду не може бути звернуто до примусового виконання.
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Оскільки у цій справі позивачка звернулася до суду як з майновою, так і з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то у такому випадку мали застосуватися та досліджуватися такі підстави вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.
При цьому щодо немайнових вимог має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивачка не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду.
З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що внаслідок відчуження новим іпотекодержателем - ТОВ «Преміум Лігал Колекш» квартири АДРЕСА_1 право власності на неї зареєстровано за іншою собою - TOB «Нерухомість-Закон і порядок», а позивачка оскаржує таке відчуження у судовому порядку шляхом подання позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним через те, що вважає такий правочин таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а також у зв`язку із тим, що наведене підтверджує можливість і в подальшому відчужувати спірну квартиру - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій з відчуження цього майна може істотно ускладнити у разі задоволення позову як виконання рішення в частині майнових вимог, так і ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав  позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірну квартиру, то позивачка не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення її порушених чи оспорюваних прав або інтересів. 
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій з відчуження квартири, щодо якої виник цей спір, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.
За такого аргументи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову через недоведеність того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального права та невірній оцінці обставин справи.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ефективності обраного судом способу забезпечення позову, оскільки з огляду на заявлені позовні вимоги, які по суті зводяться до оспорення переходу права власності на квартиру до іншої особи, а також факт продажу квартири, щодо якої виник спір, на підставі договору від 25 березня 2021 року, саме заборона вчинення дій щодо відчуження цього майна є співмірним заходом забезпечення позову.
Також не підтверджені будь-якими доказами твердження про порушення прав відповідача як власника квартири застосованими заходами забезпечення позову, оскільки квартира залишилась у його користуванні. 
       Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції хоча і не навів в оскаржуваній ухвалі достатніх аргументів щодо задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, остаточно дійшов правильного висновку, а тому в силу положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення. 
       З огляду на результати розгляду апеляційної скарги розподіл судових витрат має бути здійснений за наслідками розгляду справи.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-Закон та порядок» залишити без задоволення, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2021 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді:                                                                    Л.М. Царюк  

Ж.М. Яворська

________________________________________
Повний текст постанови складений 06 жовтня 2021 року