КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
29 листопада 2021 року                                                                                м. Київ
                                                                                                         
                                                                                                     Справа №369/16040/19
Апеляційне провадження №22-ц/824/9550/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.
                         суддів:                                   Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
                          за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Дубас Т.В. 17 березня 2021 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Чемериська Наталія Володимирівна, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лідер Плюс», Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Земельні рішення» про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання недійсним рішення Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 54 від 30 листопада 2017 року та №37 від 06 грудня 2018 року, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право на земельну ділянку за № 29641133 від 19 грудня 2018 року, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, відшкодування моральної шкоди,
 
В С Т А Н О В И В
 
У січні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: 
встановити факт належності померлому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належного йому майна на праві власності, до якого входить земельна ділянка площею 0,1270 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 038366, виданого 16 вересня 1998 року Бузівською сільською Радою народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення виконкому Бузівської сільської Ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 27 березня 1996 року № 91, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 530/12803;
визнати недійсним рішення XXІІІ сесії Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VII скликання від 30 листопада 2017 року №54 та рішення ХХХV сесії Бузівської сільської ради VII скликання від 06 грудня 2018 року №37 в частині надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 за рахунок земель Бузівської сільської ради та рішення Бузівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області від 06 грудня 2018 року № 37 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2092 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 ;
скасувати в частині, державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1270 га, кадастровий номер 3222480801:01:007:5116, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , проведену 09 жовтня 2018 року Відділом у Києво-Святошинському районні Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, на підставі Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 01 березня 2018 року ТОВ «Земельні рішення», ОСОБА_4 , запис про право власності на земельну ділянку за №29641133 від 19 грудня 2018 року;
визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1270 га, кадастровий номер 3222480801:01:007:5116, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_3 , та яка належала останньому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 038366, виданого 16 вересня 1998 року Бузівською сільською Радою народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення виконкому Бузівської сільської Ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 27 березня 1996 року №91, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 530/12803;
стягнути з відповідачів Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка знаходиться за адресою: 08124, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Любимівка, вул. Київська, 78/1 та ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 100000 грн у рівних частках на користь позивача ОСОБА_2 ;
стягнути з відповідачів Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 67200,00 грн в рівних частках на користь позивача ОСОБА_2 ;
стягнути з відповідачів Бузівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області та ОСОБА_1 в рівних частках сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 3942,40 грн.  
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2021 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.
Встановлено факт належності померлому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належного йому майна на праві власності, до якого входить земельна ділянка площею 0,1270 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 038366, виданого 16 вересня 1998 року Бузівською сільською Радою народних депутатів Києво- Святошинського району Київської області на підставі рішення виконкому Бузівської сільської Ради народних депутатів Києво - Святошинського району Київської області від 27 березня 1996 року № 91, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 530/12803.
Визнано недійсним рішення XXІІІ сесії Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VII скликання від 30 листопада 2017 року №54 та рішення ХХХV сесії Бузівської сільської ради VII скликання від 06 грудня 2018 року №37 в частині надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 за рахунок земель Бузівської сільської ради та рішення Бузівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області від 06 грудня 2018 року № 37 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2092 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 в частині земельної ділянки площею 0,1270 га.
Скасовано в частині, державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1270 га, кадастровий номер 3222480801:01:007:5116, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , проведену 09 жовтня 2018 року Відділом у Києво-Святошинському районні Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, на підставі Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 01 березня 2018 року ТОВ «Земельні рішення», ОСОБА_4 , запис про право власності на земельну ділянку за № 29641133 від 19 грудня 2018 року.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1270 га, кадастровий номер 3222480801:01:007:5116, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_3 , та яка належала останньому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 038366, виданого 16 вересня 1998 року Бузівською сільською Радою народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення виконкому Бузівської сільської Ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 27 березня 1996 року №91, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 530/12803.
Стягнуто з відповідачів Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 7500,00 грн в рівних частках на користь позивача ОСОБА_2 .
Стягнуто з відповідачів Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та ОСОБА_1 у рівних частках судовий збір у розмірі 3710,8 грн на користь позивача ОСОБА_2 .
У решті позову відмовлено.
 
Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником  подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що  у ОСОБА_3 був акт на право приватної власності виданий до 2004 року, тобто в даному акті не було зазначено кадастровий номер земельної ділянки площею 0,1270 га. ОСОБА_3 ніколи не належала земельна ділянка за кадастровим номером 3222480801:01:007:5116. За даним кадастровим номером обліковуються земельна ділянка площею 0,2092 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд  в АДРЕСА_1 . Натомість позивач просить визнати право власності на всю земельну ділянку, хоча по тексту позовної заяви  зазначена земельна ділянка площею 0,1270 га в АДРЕСА_1 . Тобто, суд не мав жодної підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3222480801:01:007:5116. Тільки після скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 та присвоєння земельній ділянці площею 0, 1270 га кадастрового номера у позивача гіпотетично виникне право власності на земельну ділянку. Натомість суд своїм рішенням надав позивачу у власність земельну ділянку площею 0, 2092 га.
Також відповідач вказує на те, що на підставі договору на виконання робіт від 17 січня 2018 року ТОВ «Земельні рішення» виготовило проект землеустрою. На підставі його заяви  вказаний проект був затверджений рішенням відповідної ради. Цим же рішенням передано у приватну власність відповідача земельну ділянку площею 0,2092 га. Відповідач зареєстрував своє право власності на вказану земельну ділянку. Таким чином, він діяв в межах, які передбачені чинним законодавством України, а тому своїми діями не міг порушити права позивача.
Відповідач зазначає про те, що вимога позивача про встановлення факту належності померлому ОСОБА_3 належного йому майна на праві власності повинна розглядатися в порядку окремого провадження.
Також зазначає, що рішення Бузівської сільської ради  про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не впливає на право власності позивача на  земельну ділянку, так як не надає право власності, а лише надає право на розроблення проекту.
Таким чином, суд першої інстанції не мав підстав, які передбачені чинним законодавством України, для скасування  державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку площею 0,1270 га, кадастровий номер 3222480801:01:007:5116.
Відповідач також не погоджується із витратами на правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн, оскільки позивачем не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, а саме квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ. Крім того, у справі було три відповідача, а суд стягнув витрати на правову допомогу та судовий збір лише з двох відповідачів.
На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 , в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Хоменко М.П. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.
Представник  позивача ОСОБА_2 - адвокат Дмитрук М.Ф. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.
На стадії апеляційного розгляду справи до участі в якості правонаступника  Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області була допущена Дмитрівська сільська рада Бучанського  району Київської області  /а.с.106-109/. Її представник - адвокат Бовтуненко М.А. залишив вирішення питання на розсуд суду.
Треті особи: ТОВ  «Лідер плюс» та Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Чемериська Н.В. просили розглянути справу у їх відсутність /т.3 а.с.103,105,122, 138-142/.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належними чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.
  
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.
ОСОБА_3 , батько позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 07 лютого 2019 року виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області /т.1 а.с.59,78 т. 2 а.с.9/.
Місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №02-28/238 виданою 06 березня 2019 року виконкомом Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області /т.1 а.с.60 т.2 а.с.11/.
ОСОБА_3 11 січня 2019 року склав заповіт на випадок своєї смерті. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Гасановою Д.М. за реєстровим № 2. Відповідно до змісту заповіту ОСОБА_3 все своє майно де б воно не було, і з чого воно не складалось, і взагалі на все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2 /т.1 а.с.95 т.2 а.с.24/.
Родинні відносини позивача та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 /т.2 а.с.16/. Факт зміни прізвища « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_4 /т.2 а.с.17/.
До складу спадкової маси серед іншого увійшла земельна ділянка площею 0,4005 га, що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на землю IV - КВ 3038366 від 16 вересня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 530/12803.
З цього Акту вбачається, що він був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Бузівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 91 від 27 березня 1996 року. У вказаному Державному акті зазначено, що ОСОБА_3 передаються земельні ділянки № НОМЕР_5 площею 0,1577 га по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 площею 0,1102 га по  АДРЕСА_4 площею 0,1326 га, яка має такі межі: від А до Б землі надані ОСОБА_7 , від Б до В землі сільради (проїзд), від В до Г землі надані гр. ОСОБА_8 , від Г до А землі постійного користування. Загальна площа трьох земельних ділянок становить 0,4005 га, що відповідає Державному акту /т.2 а.с.45/.
Матеріали справи також містять копію рішення виконавчого комітету Бузівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 91 від 27 березня 1996 року із витягом зі списку щодо землекористувача ОСОБА_3 /т.1 а.с.91, 92/.
За заявою позивача,  приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Чемериською Н.В. 21 березня 2019 року  відкрито  спадкову справу № 7/2019 після смерті ОСОБА_3 . Даним приватним нотаріусом позивачу 12 вересня 2019 року були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом  на певні об`єкти нерухомого майна, а саме на три земельні ділянки кадастровий номер 3222480801:01:003:5115 площею 0,1585 га, зареєстровано в реєстрі за № 1589; кадастровий номер 3222480801:01:003:5117 площею 0,0915 га, зареєстровано в реєстрі за № 1591; кадастровий номер 3222480801:01:003:5116 площею 0,0235 га, зареєстровано в реєстрі за № 1593   /т.1 а.с.57,79-88 т.2 а.с.8-65/.   
Однак, постановою від 27 вересня 2019 року відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що належала померлому ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю Витягу з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку /т.1 а.с.82, т.2 а.с.66/.
З Протоколу № ПП-3200891732019  про проведення перевірки електронного документа від 16 липня 2019 року вбачається, що державним реєстратором була проведена перевірка відносно земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та встановлена невідповідність наявним даним Державного земельного кадастру /т.1 а.с.89/. У зв`язку чим рішенням № РВ-3201863172019 від 16 липня 2019 року відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: ХSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Перетин ділянок з ділянкою 3222480801:01:007:5116 площа співпадає на 84,9552 %  /т.1 а.с. 90/.   
За зверненням представника позивача - адвоката Дмитрука М.Ф., Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої  складений Акт № 852-ДК/874/АП/09/01/-19 від 23 жовтня 2019 року /т.1 а.с.72-75/.
Даною перевіркою встановлено, що відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки № 3 (спірної) гр. ОСОБА_3 , який зазначений в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 038366 від 16 вересня 1998 року, вказана земельна ділянка межує від А до Б - землі надані гр. ОСОБА_9 , від Б до В - землі сільради (проїзд), від В до Г - землі надані гр. ОСОБА_10 , від Г до А - землі постійного користування.
Згідно кадастрових планів, наявних в поземельних книгах земельних ділянок з кадастровими номерами 3222480801:01:007:0064 та 3222480801:01:007:5012, гр. ОСОБА_3 є суміжним землевласником вказаних земельних ділянок.
Отже земельна ділянка гр. ОСОБА_3 знаходиться між земельними ділянками з кадастровими номерами 3222480801:01:007:0064 власник ОСОБА_9 та 3222480801:01:007:5012 власник ОСОБА_11 (на момент реєстрації земельної ділянки - ОСОБА_10 )
Однак, рішенням Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 листопада 2017 року № 54 гр. ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 за рахунок земель Бузівської сільської ради.
На підставі договору на виконання робіт від 17 січня 2018 року №17-01/18 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Земельні рішення» та вищевказаного рішення Бузівської сільської ради, ТОВ «Земельні рішення» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 19 жовтня 2018 року, вказаний проект землеустрою затверджений рішенням Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06 грудня 2018 року № 37 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 ». Цим же рішенням Бузівської сільської ради передано у приватну власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер 3222480801:01:007:5116), площею 0,2092 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 .
Надалі, за гр. ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222480801:01:007:5116, площею 0,2092 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 19 грудня  2018 року, номер запису про право власності 29641133 /т.1 а.с.72-75/.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру номер НВ - 3216364472019 від 03 вересня 2019 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222480801:01:007:5116, площею 0,2092 га, зареєстровано 09 жовтня 2018 року за ОСОБА_1 /т.1 а.с.68-69/.
Відповідно до Звіту про експертно-грошову оцінку земельної ділянки, складеному ТОВ «Консалтингова компанія «Центр оцінки» 08 січня 2020 року, вартість земельної ділянки площею 0,127 га за адресою : АДРЕСА_1 становить 94672 (дев`яносто чотири тисячі шістсот сімдесят дві) гривні /т.1 а.с.137-154/.
 
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року  у справі «Щокін проти України» вказав на те, що вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а також передбачено, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом». Вираз «на умовах передбачених законом» найперше вимагає, щоб відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка крім того, зможе передбачити його наслідки для себе (п. 155 рішення ЄСПЛ від 29 квітня 2003 року у справі «Полторацький проти України» та п.50 даного Рішення).
 
В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положеннями ст. 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
В порядку ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно із ч.1ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Положеннями ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
 
Відповідно до ч. 1  ст. 22 ЗК України № 561-ХІІ (в редакції, що діяла на час видачі ОСОБА_3 . Державного акту),  право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЗК України № 561-ХІІ, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Положеннями ч. 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
В порядку визначеному п.п. 3, 4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15 квітня 1993 року № 28 (чинної на момент видачі та реєстрації Державного акту ОСОБА_3 ) державні акти на право приватної власності на землю видаються тією сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування та реєструються відповідно у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю.  Власники землі і землекористувачі зберігають видані їм державні акти як документи постійного зберігання. Другі примірники державних актів і договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), а також книги їх реєстрації зберігаються у вогнетривких шафах у тих органах, що здійснювали їх видачу і реєстрацію.
 
Згідно з пунктом «г» ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. 
Частиною 5 ст. 116 ЗК України зазначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
В порядку ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
 
Законом України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.
Частиною 4 ст. 28 вказаного Закону передбачено, що отримання нотаріусами витягу з Державного земельного кадастру є обов`язковим при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки (крім складання заповітів).
Пунктом 9 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» установлено, що при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
Абзацами 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пунктом 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
 
З наведених вище обставин вбачається, що позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 за заповітом відповідно до ст. ст. 1235, 1236, 1251, 1268, 1269 ЦК України, а отже має право на звернення з відповідним позовом.
Аналіз наведених норм та наявних в матеріалах справи документів показує, що Бузівська сільська рада народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області після встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) видала ОСОБА_3 . Державний акт на право приватної власності на землю IV - КВ 3038366 від 16 вересня 1998 року і, зареєструвавши його, підтвердила рішення № 91 від 27 березня 1996 року, чим визнала право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки, зазначені в Державному акті.
Отже ОСОБА_3 був власником земельних ділянок: № НОМЕР_5 площею 0,1577 га, № НОМЕР_6 площею 0,1102 га по АДРЕСА_4 площею 0,1326 га, яка має такі межі: від А до Б землі надані ОСОБА_7 , від Б до В землі сільради (проїзд), від В до Г землі надані гр. ОСОБА_8 , від Г до А землі постійного користування. Загальна площа трьох земельних ділянок становить 0,4005 га, а право власності ОСОБА_3 підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю IV - КВ 3038366 від 16 вересня 1998 року.
Позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на три земельні ділянки загальною площею 0,2735 га (0,1585 га +0,0915 га +0,0235 га =0,2735 га), тобто в цій частині права позивача були визнані. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що значиться в акті під АДРЕСА_5 площею 0,1326 га, з підстав відсутності її державної реєстрації, і з неможливості її вчинення у зв`язку з виявленою накладкою на іншу земельну ділянку.  
З огляду на це вимога про встановлення факту належності померлому ОСОБА_3 майна на праві власності, до якої входить земельна ділянка площею 0,1270, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 038366, виданого 16 вересня 1998 року Бузівською сільською Радою народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення виконкому Бузівської сільської Ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 27 березня 1996 року № 91, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 530/12803 обґрунтовано задоволена судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що така вимога має бути розглянута в порядку окремого провадження відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що основним критерієм справ окремого провадження є розгляд цивільних справ, зокрема, для підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Натомість у даній справі вбачається спір про право, а саме щодо права  власності на земельну ділянку, тому вказана вимога розглядається в позовному провадженні, як то вірно визначив суд першої інстанції.
 
Виходячи з наведених норм законодавства, витяг з Державного земельного кадастру це відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги, кадастровий план земельної ділянки, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Відсутність витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку  АДРЕСА_5 площею 0,1326 зумовлена державною реєстрацією права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222480801:01:007:5116 за відповідачем ОСОБА_1 . 
Тобто матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка зазначена під № 3 в Державну акті на право приватної власності на землю виданому ОСОБА_3 від 16 вересня 1998 року накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 3222480801:01:007:5116, яка була зареєстрована 09 жовтня 2018 року  на праві власності за ОСОБА_1 на 84,9552%. 
Земельна ділянка, що зареєстрована за відповідачем ОСОБА_1 , є площею 0,2092 га. Позивач просить визнати право власності на всю земельну ділянку площею 0,1270 га в АДРЕСА_5 , що становить різницю між загальною площею землі за Державним актом від 16 вересня 1998 року та загальною площею земельної ділянки, на яку видані свідоцтва про право на спадщину (0,4005 - 0,2735 = 0,1270 га) . При цьому вказана площа також відповідає визначеному процентному співідношенню накладення земельних ділянок відповідача та право на яку має позивач.
Припинення права власності чи користування земельною ділянкою у визначеному законом порядку є основною умовою, яка передує наступній передачі такої земельної ділянки у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування.
Враховуючи, що право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_3 не було припинене у законному порядку, вчинені дії та прийняті рішення з метою передачі права власності ОСОБА_1 є незаконними.
Відповідач Бузівська сільська рада народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області є відповідальною особою за видання рішень щодо передачі земель ділянок та  зберігання інформації щодо переданих до 2004 року земельних ділянок. А отже при прийнятті рішення про передачу спірної земельної ділянки відповідачу саме вона  повинна була здійснити повну перевірку щодо належності та/або перетину її з земельними ділянками інших осіб.
Тому слід погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання недійсним рішення XXІІІ сесії Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VII скликання від 30 листопада 2017 року № 54 в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 за рахунок земель Бузівської сільської ради; рішення Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06 грудня 2018 року № 37 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність даної земельної ділянки ОСОБА_1 .
У зв`язку з наявністю підстав для скасування рішень, на підставі яких ОСОБА_1 набув право власності на частину земельної ділянки площею 0,1270 га  та з огляду на положення ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції про  скасування відповідної державної реєстрації права власності ОСОБА_1 .
Враховуючи, що в інший спосіб позивач не може відновити порушене право позовна вимога щодо визнання права власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1270 га, кадастровий номер 3222480801:01:007:5116, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, вартістю 102133 грн, в порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
 
Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності ухваленого судом першої інстанції рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Тому в цій частині, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду першої інстанції перегляду не підлягає, так як це виходить за межі доводів і вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в частині вирішення питання щодо правової допомоги апеляційний суд виходить з наступного.
 
Згідно з положенням п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України).
За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта цієї норми законодавства).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
В ході розгляду справи стороною позивача було заявлено про понесені витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції на суму 92200,00 грн, що підтверджувалось договором про надання правової допомоги від 03 червня 2019 року  з додатками та актами виконаних робіт.
Суд першої інстанції враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді, критерій розумності, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, взявши до уваги зміст адвокатських запитів, та позову, які по суті є аналогічними за змістом, дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення на користь позивача загалом 7500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга подана відповідачем ОСОБА_1 і ним в доводах апеляційної карги вказується про завищений розмір цих витрат, а саме витрат визначених судом першої інстанції. Виходячи із меж доводів апеляційної скарги, складності справи, обсягу наданої правової допомоги позивачу, колегія суддів апеляційного суду вважає визначений судом розмір компенсації понесених позивачем витрат обґрунтованим і підстав для його перегляду в сторону зменшення не вбачає.
На стадії апеляційного перегляду справи сторонами не було заявлено про вирішення питання компенсації судових витрат. Разом з тим, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, відсутні і підстави для компенсації відповідачеві, який звернувся з апеляційною скаргою понесених ним витрат.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З наведеного вище вбачається, що судом першої інстанції надана вірна оцінка наданим сторонами  доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надано належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.         
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375,  381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова 
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук

 
Повний текст постанови складений 13 грудня 2021 року.