ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 659/22/21 Головуючий в І інстанції: Цесельська О.С.
Номер провадження: №22-ц/819/1697/21 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Кутурланової О.В.,
                               Орловської Н.В.,
       секретар                Мельниченко А.Р.,        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргоюадвоката Олійника Олега Станіславовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 18 червня 2021 року, у складі судді Цесельської О.С., у справі за позовом адвоката Олійника Олега Станіславовича, діючого від імені ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа – Національний Банк України в особі Управління захисту прав споживачів фінансових послуг, про захист прав споживача, 
       
В С Т А Н О В И В :

19 січня 2021 року адвокат Олійник Олег Станіславович, діючий від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом про захист прав споживача, в якому просив:
--- припинити правовідносини між сторонами, що виникли на підставі нікчемного правочину – кредитного договору б/н від 02.12.2010 року з 02.12.2010 року;
--- зобов`язати відповідача списати заборгованість позивача за вказаним кредитним договором (картка Універсальна/Голд) за рахунок сформованих резервів під очікувані кредитні збитки;
--- стягнути з відповідача на користь позивача незаконно набуті кошти на підставі вказаного кредитного договору в розмірі 36 222,98 грн;
--- стягнути з відповідача на користь позивача 50 270,57 грн безпідставно списаних з банківського рахунку та 66 220,97 грн процентів за користування грошовими коштами, а усього 116 491,54 грн;
--- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000,00 грн та інші судові витрати.

Позов обґрунтований наступним.
В кінці серпня 2019 року позивачем було встановлено, що на його картковому рахунку по картці Універсальна № НОМЕР_1 сформувалася заборгованість на загальну суму 45 483,07 грн. З метою встановлення підстав для нарахування АО КБ "Приватбанк" вказаної суми заборгованості позивач скористався сервісом "Приват 24", однак не зміг отримати необхідну інформацію, через її відсутність. 
04.09.2019 року позивач направив на електронну пошту відповідача заяву про отримання інформації з приводу формування заборгованості та витребував копію кредитного договору, інформацію про суму заборгованості, суму фактично використаних коштів, суму нарахованих відсотків, суму нарахованих штрафів, сплачену суму на погашення відсотків. Відповідно отриманої відповіді на такий запит, вказано про укладення договору № б/н від 02.12.2010 року про надання банківських послуг між ОСОБА_1 та АК КБ "Приватбанк" та зазначено що заборгованість є обґрунтованою та підлягає стягненню. 
Фактично не отримавши відповіді на заяву, позивач повторно двічі звертався до відповідача з заявами про отримання запитуваної інформації, але не отримав запитуваних документів та інформації. 
04.02.2020 року вищезазначену банківську картку було заблоковано з ініціативи позивача. Разом з тим, відповідач продовжив нарахування відсотків по вказаній картці та заблокував позивачу доступ до сервісу "Приват 24", позбавивши можливості отримувати інформацію по картці банку. 
Оскільки позивач не укладав із відповідачем кредитний договір, враховуючи, що останній є нікчемним в силу закону через порушення вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" та ЦК України, позивач звернувся до суду. 
Про порушення своїх прав, а саме про нарахування незаконних відсотків, позивач дізнався лише в кінці серпня 2019 року, а про нібито укладання договору від 02.12.2010 року про надання банківських послуг він дізнався після отримання листа відповідача від 25.09.2019 року. 
Зазначив, що відповідач вважає, що між ним та позивачем укладено кредитний договір, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Разом з тим, позивач зазначив що аналіз анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг свідчить, що вона не відповідає нормам ЦК України, Закону України "Про захист прав споживачів" та не містить істотних умов договору, відповідачем не виконані положення ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" та не доведено до відома позивача всю обов`язкову інформацію. Також Умови і Правила надання банківських послуг на ознайомлення відповідачем позивачу не надавались, а також відповідач вправі самостійно їх змінювати, що ставить в нерівні умови позивача та відповідача, тому така анкета-заява не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. 
Звертає увагу, що лише за період з 09.12.2018 року по 26.03.2020 року на вказану картку зараховано кошти в розмірі 36 222,98 грн, що значно перевищує суму кредитного ліміту. Вказані кошти, згідно ст.216 ЦК України, підлягають поверненню позивачу, оскільки отримані відповідачем на підставі нікчемного правочину.
За попереднім розрахунками позивача за період з 02.12.2010 року по 14.01.2021 року із його рахунків безпідставно списано суму в розмірі 50 270,57 грн (згідно наявних виписок банку).
Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 66 220,97 грн.
Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню, складає 116 491,54 грн, з яких: 50 270,57 грн – безпідставно списані з банківського рахунку; 66 220,97 грн – проценти за користування грошовими коштами.

Ухвалою суду першої інстанції від 26.01.2021 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено підготовче судове засідання (а.с.221-223 т.1).

Ухвалою суду від 19.05.2021 року було закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду (а.с.70 т.2).

Оскаржуваним рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 18 червня 2021 рокуу задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, пославшись на положення статей 6, 203, 207, 626 – 628, 638, 1055 ЦК України, ст.ст.11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", виходив з того, що як представником позивача так і представником відповідача було надано копію довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки "Кредитка універсальна" 55 днів пільгового періоду", яка містить підпис позивача, відповідно змісту якої зазначено про ознайомлення 02.12.2010 року позивача з фінансовими умовами платіжної картки "Кредитка універсальна" 55 днів пільгового періоду" і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. Вказана довідка як і Умови та правила надання банківських послуг, містять підпис позивача (а.с.211 т.1, а.с.52 т.2). 
Також суд виходив з того, що хоча представником позивача і заперечувалося підписання зазначених документів саме ОСОБА_1 , однак будь-яких доказів, які б свідчили про відповідне підписання довідки та анкети-заяви іншими особами, суду не надано та клопотань про призначення судово-почеркознавчої експертизи з цих підстав від сторони позивача до суду не надходило. Тому суд зробив висновок про те, що анкета-заява та довідка про умови кредитування є складовими кредитного договору, відтак, всі умови, які зазначені у вказаних документах, становлять умови кредитного договору, укладеного між позивачем та АТ КБ "ПриватБанк". 
Також суд виходив з того, що позивач, підписавши анкету-заяву ще у грудні 2010 року, отримав грошові кошти в кредит шляхом встановлення в розмірі обумовленого сторонами кредитного ліміту на картковий рахунок, якими він постійно та протягом тривалого періоду користувався, оплачуючи покупки, здійснюючи поповнення мобільного телефону, переведення грошових коштів тощо, а також на погашення заборгованості поповнював грошовими коштами кредитну картку, що підтверджується випискою по картковому рахунку; з приводу оскарження кредитного договору не звертався, що свідчить про те, що він був ознайомлений з усіма умовами цього договору і добровільно погодився їх виконувати, у зв`язку з чим сплачував передбачені ним суми коштів.
Також суд виходив з того, що доводи позивача про введення його в оману та нечесну підприємницьку діяльність зі сторони відповідача ним не доведені.
Також суд виходив з того, що наданий позивачем Висновок експерта № 174/05-2021 від 07.05.2021 року не може розцінюватися судом як належний доказ щодо предмету доказування з огляду на те, що не містить жодної інформації відносно обставин обґрунтування позовних вимог щодо припинення правовідношення та необхідності застосування наслідків нікчемності правочину. Експертом, зокрема, вирішені питання щодо відповідності розрахунку заборгованості за кредитним договором умовам кредитування, підтвердження документально заборгованості за таким договором, суми коштів внесених позивачем на карткові рахунки, суми списаних коштів з карткових рахунків за рахунок кредитного ліміту на погашення відсотків, пені, штрафів з 02.12.2010 року по 30.11.2020 року. Разом з тим, в ході розгляду справи судом не досліджувалися питання щодо наявності заборгованості позивача, розміру такої заборгованості, сум зарахованих та списаних коштів з карткового рахунку позивача.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати зазначене рішення й ухвалити нове рішення. Просить:
--- зобов`язати відповідача скасувати заборгованість (у тому числі відсотки та штрафні санкції за порушення кредитних процедур) за кредитним договором № б/н від 02.12.2010 року (картка Універсальна/Голд), що укладений між сторонами;
--- зобов`язати відповідача не здійснювати списання коштів із інших рахунків позивача на погашення заборгованості (у тому числі відсотки та штрафні санкції за порушення кредитних процедур) за кредитним договором № б/н від 02.12.2010 року (картка Універсальна/Голд), що укладений між сторонами;
--- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу) в розмірі 12 000,00 грн. 
       При цьому він послався на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема, зазначив, що судом першої інстанції було порушено положення ст.103 ЦПК України, оскільки він був зобов`язаний з`ясувати обставини щодо підписання саме позивачем Довідки та Анкети-заяви, для чого був зобов`язаний самостійно призначити судово-почеркознавчу експертизу.
Також вказав, що поза увагою суду залишились положення ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо несправедливості умов договору, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Послався на те, що позивач не мав можливості ознайомитися з Умовами і Правилами надання банківських послуг, що є свідченням того, що позивач не зобов`язаний сплачувати відсотки за кредитним договором. 
Також зазначив, що суд помилково вважав доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору. У позові містилось клопотання про витребування у відповідача ряду документів, яке було задоволено. Однак відповідач вказані документи не надав. Суд помилково встановив, що Умови і Правила підписані позивачем. І навіть якщо припустити, що позивач підписав Анкету-заяву та Довідку про умови кредитування (чого насправді не було), то все одно мова не може йти про укладення між сторонами кредитного договору із дотриманням форми, яка передбачена ст.1055 ЦК України. При цьому послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. 
Також вказав, що суд залишив поза увагою те, що вимоги банку про стягнення процентів та пені після жовтня 2009 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах законодавства. При цьому нарахування та стягнення із позивача відсотків та штрафних санкцій є незаконним, оскільки: Анкета-заява не може бути підставою для стягнення відсотків та штрафних санкцій; умови кредитування є несправедливими; відповідач самостійно збільшував суму кредитного ліміту; сама картка заблокована 04.02.2020 року та не використовується; позивачем фактично сплачено суму, яка перевищує суму кредитного ліміту.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 12.10.2021 року о 09-00 годині, однак позивач, представник відповідача та представник третьої особи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися та про причини неявки не повідомили. При апеляційному розгляді справи приймав участь та надавав пояснення представник позивача адвокат Олійник Олег Станіславович, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності інших учасників. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судом

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 
Позивач  ОСОБА_1 подав 02.12.2010 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.53 т.2).

В ній вказані детальні дані про позивача, а потім зазначено про наступне: що позичальник погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг; що вона (позичальник) ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання послуг. 

Щодо відомостей про отримання позичальником картки дана анкета-заява у графі "Маю бажання оформити на своє ім`я" містить галочку навпроти платіжної картки Кредитка "Універсальна". Також вказана анкета-заява містить відомості щодо конкретного кредитного ліміту, а саме 300,00 грн.

Наявна підписана позивачем Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", в якій викладена інформація щодо типу карти, процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Зокрема, вона містить положення про процентну ставку в розмірі 2,5% на місяць, про порядок повернення кредиту (щомісяця до 25 числа місяця, наступного за поточним, 7% від заборгованості, але не менше 50,00грн), а також про відповідальність у вигляді штрафу за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою – 500,00грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, а також у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с.211 т.1, 52 т.2).

Також відповідачем надано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.27-50 т.2).

Зазначені Умови та Правила підпису позичальника (позивача) не містять.

До позовної заяви долучено банківську виписку станом на 26.08.2020 відносно позивача (за вказаною карткою), яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи (а.с.43-94 т.1).
За вказаною випискою позивач досить активно користувався банківською карткою.

Відповідно до ст.106 ЦПК України позивач надав суду висновок експерта, складений на його замовлення (а.с.152-208 т.2).

Відповідно до вказаного висновку:
--- в результаті дослідження документів (Анкети-заяви від 02.12.2010 року, Правил надання банківських послуг) наявний в матеріалах справи розрахунок нарахування заборгованості за період з 01.05.2017р по 01.11.2020р у розмірі 54 793,29 грн, складений банком щодо зобов`язань ОСОБА_1 , не підтверджується документально документами щодо видачі та погашення кредиту, наданими банком до суду матеріалами;
--- дослідити документально метод нарахування банком процентів не представляється можливим;
--- наявність у ОСОБА_1 заборгованості по кредиту у розмірі 54 793,29 грн документально не підтверджується;
--- списано банком з карткових рахунків ОСОБА_1 за рахунок кредитного ліміту на погашення відсотків, пені та штрафів та інших фінансових санкцій за період дослідження – 34 755,41 грн;
--- згідно наданих документів ОСОБА_1 внесено на карткові рахунки в банк за період дослідження 152 465,57 грн. 

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

У справі встановлено і це підтверджується Анкетою-заявою, Довідкою про умови кредитуваннята випискою банку, що позичальнику (позивачу) було відкрито картковий рахунок та видано відповідну кредитну картку. Позивач, користуючись карткою, погашаючи заборгованість по кредиту, тим самим прийняв умови договору та погодився з ними. Із виписки, яка є первинними документом й належним доказом, вбачається, що позивач активно користувався кредитною карткою, знімав кредитні кошти, потім погашав заборгованість за договором. 

Позивачем вказані обставини не заперечуються.

У Анкеті-заяві відсутні відомості про базову процентну ставку, про відповідальність позичальника за порушення зобов`язання у вигляді сплати неустойки (пені і штрафу), про сплату комісії. Відповідні суми кредиту самостійно були встановлені банком, згідно з умовами.

Щодо кредитного договору, укладеного між сторонами, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:
--- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;
--- на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить обов`язок сплати процентів за користування кредитом (якщо таке положення відсутнє в заяві), не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;
--- у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. 
У ч.ч.1-3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою – споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".
Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону – споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору;
--- враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 

Як зазначено, в Анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена. З іншого боку, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України відповідач у цій справі і не пред`являв. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Однак, позивач (позичальник) підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", в якій викладена інформація щодо типу карти, процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання кредитних зобов`язань.

Предметом розгляду цієї справи є доведення нікчемності правочину – кредитного договору б/н від 02.12.2010 року з 02.12.2010 року з застосуванням відповідних наслідків.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що анкета-заява та довідка про умови кредитування є складовими кредитного договору, відтак, всі умови, які зазначені у вказаних документах, становлять умови кредитного договору, укладеного між сторонами.

Також суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду про недоведеність позивачем факту введення його відповідачем в оману та факту нечесної підприємницької діяльності відповідача, оскільки вказаний кредитний договір укладено у відповідності до вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Протилежного стороною позивача не доведено.

Крім того, як обґрунтовано виходив суд першої інстанції, наданий позивачем Висновок експерта № 174/05-2021 від 07.05.2021 року не є належним доказом щодо предмету доказування з огляду на те, що не містить жодної інформації відносно обставин обґрунтування позовних вимог щодо припинення правовідношення та необхідності застосування наслідків нікчемності правочину. 

У даному висновку вирішувались поставлені позивачем питання про відповідності розрахунку заборгованості за кредитним договором умовам кредитування тощо. Однак, в ході розгляду справи судом не досліджувалися питання щодо наявності заборгованості позивача та її розміру, зокрема зарахованих та списаних коштів з карткового рахунку позивача. Наприклад, експертом дано відповідь про внесення позивачем на картковий рахунок за відповідний період 152 465,57грн, проте йому не було поставлено питання про розмір коштів, знятих позивачем за відповідний період, а по суті про отриманий ним кредит (отримані кошти) протягом багатьох років користування банківською карткою.

Тобто, висновки експерта не є такими, що підтверджують обставини, на які позивач посилається як на підставу свого позову про визнання кредитного договору нікчемним і про застосування наслідків нікчемності кредитного договору.

При цьому апеляційний суд вважає, що позивач не позбавлений права на захист своїх прав як сторони (позичальника) у кредитних правовідносинах з банком.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про відмову в позові є законним та обґрунтованим. 

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. 
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на порушення судом першої інстанції положення ст.103 ЦПК України, на те, що суд мав самостійно призначити судово-почеркознавчу експертизу. При цьому апеляційний суд виходить з загальних положень ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України), з заборони суду збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч.7 ст.81 ЦПК України).
Також підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на несправедливі умов договору, оскільки це жодними доказами не підтверджено, з огляду на предмет доказування, яким є визнання кредитного договору нікчемним і застосування наслідків нікчемності кредитного договору. Щодо посилань на неможливість для позивача ознайомитись з Умовами і Правилами надання банківських послуг, то, як вже було зазначено, вказані Умови і Правила надання банківських послуг судом і не визнавалися складовими укладеного між сторонами кредитного договору.
Також, підлягають відхиленню й доводи щодо недоведення факту укладення між сторонами кредитного договору, навіть не зважаючи на підписання позивачем Анкети-заяви та Довідки про умови кредитування (хоча він це заперечує), а також доводи щодо незаконності вимог банку про стягнення процентів та пені після жовтня 2009 року (закінчення строку кредитування), зважаючи на те, що Анкета-заява не може бути підставою для стягнення відсотків та штрафних санкцій; умови кредитування є несправедливими; відповідач самостійно збільшував суму кредитного ліміту; сама картка заблокована 04.02.2020 року та не використовується; позивачем фактично сплачено суму, яка перевищує суму кредитного ліміту. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що, як вже вказувалось, зазначені Анкета-заява та Довідка про умови кредитування є складовими кредитного договору, які містять положення про сплату відсотків та відповідальність за порушення умов договору. І з приводу цього Великою Палатою Верховного Суду зроблений висновок у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, на яку, до речі, послався і сам скаржник. 
Крім того, вапеляційній скарзі представник позивача просить, крім іншого, скасувавши рішення суду першої інстанції й ухваливши нове рішення, зобов`язати відповідача не здійснювати списання коштів із інших рахунків позивача на погашення заборгованості (у тому числі відсотки та штрафні санкції за порушення кредитних процедур) за кредитним договором № б/н від 02.12.2010 року (картка Універсальна/Голд), що укладений між сторонами.
Тобто, по суті він заявив позовну вимогу, яка не була предметом розгляду в суді першої інстанції.
З приводу цього суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Отже, вказана позовна вимога (зобов`язати відповідача не здійснювати списання коштів із інших рахунків позивача на погашення заборгованості за спірним кредитним договором), яка не була предметом розгляду в суді першої інстанції, не підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції. 

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін. 

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу адвоката Олійника Олега Станіславовича, діючого від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

       Рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 18 червня 2021 рокузалишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 18 жовтня 2021 року. 

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _          О.В. Кутурланова
        
                                               _ _ _ _ _ _ _ _ _          Н.В. Орловська