Справа № 466/6973/18                                 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.В. 
Провадження № 22-ц/811/1726/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       27 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
при секретарі: Івасюті М.В.,
за участі: третьої особи ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Надії Миколаївни, третя особа на стороні відповідача Голова ОСББ «Вишнева 2А» Павлюк О.С. про визнання земельних ділянок такими, що передані в іпотеку,-

ВСТАНОВИВ:

       В серпні 2018 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання земельних ділянок переданими в іпотеку.
       В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 15.11.2007 р. між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 19/459-07к на загальну суму 150 000,00 дол. США з терміном повернення кредиту до 14.11.2037.
       Вказаний кредит ОСОБА_3 отримав на придбання нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,1050 га, кадастровий номер 4610166300:09:002:0068, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
       З метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором 15.11.2007 р. ОСОБА_3 передав вказану земельну ділянку в іпотеку.
       Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2017 року за неналежне виконання умов кредитного договору №19/459-07к було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 269 335,71 дол. США та 2120,00 грн. судового збору.
       У процесі примусового виконання рішення приватному виконавцю
ОСОБА_4 стало відомо та проінформовано про це позивача про здійснення ОСОБА_3 зміни конфігурації (поділу) земельної ділянки - предмета іпотеки.
       У результаті поділу предмета іпотеки - земельної ділянки площею 0,1050 га, кадастровий номер 461016630:09:002:0068, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 , утворились дві земельних ділянки: земельна ділянка площею 0,0902 га, кадастровий номер 4610166300:09:002:0093, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0148 га, кадастровий номер 4610166300:09:002:0094, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
       Позивач стверджував, що розподіл предмета іпотеки на частини було здійснено без згоди на це банку з метою ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором № 19/459-07к від 15.11.2007 р. та унеможливлення у подальшому виконання рішення суду про стягнення з відповідача боргу.
       Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог від 01 березня 2019 р. просив суд визнати нерухоме майно, а саме:
-земельну ділянку, загальною площею 0,0902 га, кадастровий номер 4610166300:09:002:0093, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та будинок, що знаходиться на земельній ділянці;
- земельну ділянку, загальної площею 0,1730 гa, кадастровий номер 4610166300:09:002:0094, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_3 , такими, що передані в іпотеку, як забезпеченням вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», що випливають з кредитного договору № 19/459-07к від 15.11.2007 року, укладеним Між ПАТ «Універсал Банк» та гр. ОСОБА_3 
та внести відомості про нерухоме майно:
- земельну ділянку, загальною площею 0,0902га, кадастровий номер 4610166300:09:002:0093, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку, загальною площею 0,1730 га, кадастровий номер 4610166300:09:002:0094, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_3 та будинок на земельній ділянці до Єдиного державного реєстру заборон та відчужень нерухомого майна та до Єдиного державного реєстру іпотек.
       Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
       Рішення суду оскаржив АТ «Універсал Банк», подавши апеляційну скаргу.
       З оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає його незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
       Зазначає, що банк дозволу на перепланування предмета іпотеки не надавав. Додаткові угоди до договору іпотеки щодо зміни предмету іпотеки не укладались. Договір іпотеки покладав обов`язок іпотекодавця отримувати письмову згоду від іпотеко держателя на будь-які перебудови та перепланування предмета іпотеки.
       Вказує, що ч.5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
       Відповідно до п.п. 6.2-6.3 Договору іпотеки, договір підлягає нотаріальному посвідченню, набирає чинності з моменту посвідчення та діє до повного виконання зобов`язань за основним договором, що обумовлюють основне зобов`язання.
       Вважає, що суд першої інстанції не надав оцінку наведеним умовам Договору іпотеки та не дослідив умови цього договору в контексті положень ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку».
       Окрім цього, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ПАТ «Універсал Банк» не отримував копії зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 та додатків до неї у справі №2-2772/11, а тому про розподіл земельної ділянки – предмета іпотеки та про порушене право Банку, стало відомо в процесі примусового виконання рішення, з листа приватного виконавця Пиць А.А. від 21.06.2018 року.
       Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 02 березня 2021 року тапостановити нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення третьої особи ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню. 
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
       Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна заява ПАТ «Універсалбанк» до ОСОБА_3 , треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, ОСББ «Вишнева, 2а» про визнання земельних ділянок переданими в іпотеку подана із пропуском загального строку позовної давності.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
       Матеріалами справи та судом встановлено, що 15 листопада 2007 р. між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 19/459-07к на загальну суму 150 000,00 дол. США з терміном повернення кредиту до 14.11.2037.
       Вказаний кредит ОСОБА_3 отримав на придбання нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,1050 га, кадастровий номер 4610166300:09:002:0068, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
       З метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором 15 листопада 2007 р. ОСОБА_3 передав вказану земельну ділянку в іпотеку.
       У травні 2010 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в якому просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором №2-2772/11.
       До початку розгляду вказаної справи по суті відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 , в якому просив суд розірвати договір поруки від 15.11.2007 р., укладений для забезпечення виконання кредитного договору №19/459-07к від 15.11.2007 р.
        ОСОБА_5 зазначав, що реалізація даної ділянки, яка належала ОСОБА_3 , у той період повністю покривала наявний борг, що підтверджувалось висновком про вартість майна, де вартість заставного майна оцінено в 1 275 671,00 грн., що складало 263 025,00 дол. США. Крім того, ОСОБА_5 вказував, що при перших проблемах з оплатою він пропонував Банку здійснити переуступку боргу на нього - щоб здійснював оплату ОСОБА_5 , а взамін отримав право вимоги на земельну ділянку, що була в заставі. Однак банк йому відмовив.
       У подальшому ОСОБА_5 зазначав, що Позичальник ( ОСОБА_3 ) спільно з Банком здійснили виведення земельної ділянки із застави. Саме такі дії Банку та позичальника ОСОБА_3 , на думку ОСОБА_5 , призвели до відсутності забезпечення по кредиту.
       Судом першої інстанції у ході підготовчого провадження було витребувано для огляду в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 2-2772/11 за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
       А.с. 132 – 133 т. 1 цивільної справи № 2-2772/11 містять зустрічний позов ОСОБА_5 до ПАТ «Універсалбанк», ОСОБА_3 про розірвання договору поруки, в якому ОСОБА_5 зазначав, що «… вище вказана земельна ділянка була розподілена на дві, що підтверджується відповідними Державними актами: Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №329689, кадастровий номер 4610166300:09:002:0093 площею 0,0902 га 30.08.2010 Вишнева, 2а; Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №329688, кадастровий номер 4610166300:09:002:0094 площею 0,0148 га 30.08.2010 Вишнева, 2а».
       Разом з тим, ОСОБА_5 долучив до зустрічного позову ряд документів, серед яких:
- копія державного акта серії ЯЛ № 329689 від 30.08.2010 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,0902 га, кадастровий номер 4610166300:09:002:0093, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 138, 147 т. 1,);
- копія державного акта серії ЯЛ № 329688 від 30.08.2010 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,0148 га, кадастровий номер 4610166300:09:002:0094, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 139, 148 т. 1);
- копія рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради
№ 293 від 26 жовтня 2011 року «Про надання окремих поштових адрес групі спарених житлових будинків по АДРЕСА_1 та 
АДРЕСА_1 » (а.с. 140, 149 т. 1).
       Підставою для звернення до суду АТ «Універсал Банк» з позовом, стало те, що розподіл предмета іпотеки на частини було здійснено без згоди на це банку з метою ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором № 19/459-07к від 15.11.2007 р. та унеможливлення у подальшому виконання рішення суду про стягнення з відповідача боргу.
       Згідно з ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
       Іпотека відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
       Згідно зі ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.
       При цьому за ст. 580 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави покладено на власника заставленого майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави заставодавець на вимогу заставодержателя зобов`язаний надати рівноцінний предмет або, якщо це можливо, відновити знищений або пошкоджений предмет застави. Вказана норма кореспондується зі ст. 587 ЦК України.
       Відповідно до ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
       Земельний кодекс України у ч. 1 ст. 79 визначає, що земельна ділянка – це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
       Стаття 110 ЗК України передбачає, що на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження.
       Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб.
       Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.
       Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.
       Відповідно до ч. 5 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.
       Поділ переданої в іпотеку за вказаним іпотечним договором земельної ділянки, який відбувся внаслідок вчинених всупереч умовам п. 3.1.7. Договору Іпотеки дій відповідача, не свідчать про знищення вказаної земельної ділянки як предмету матеріального світу, щодо якого існують відповідні права та обов`язки, зокрема, право власності відповідача та його обов`язки як іпотекодавця. Вказані обставини також не свідчать про втрату цієї земельної ділянки як предмета застави та звільнення іпотекодавця від встановленого ч. 2 ст. 580 і ч. 2 ст. 587 ЦК України обов`язку відновити або замінити предмет застави у відповідних випадках.
       Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
       Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)), а також вказувала на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
       Згідно ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
        Норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стала відомо (могло стати) про порушення права, покладається на позивача. (Постанова Верховного Суду України від 29.10.2014р. №6-152цс14).
       В той же час колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
       Оскільки позивачем вибрано не ефективний спосіб захисту, колегією суддів не встановлено порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Тому і немає підстав застосовувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову по суті позовних вимог.
       За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити частково. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року – скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Надії Миколаївни, третя особа на стороні відповідача Голова ОСББ «Вишнева 2А» Павлюк О.С. про визнання земельних ділянок такими, що передані в іпотеку – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.
                                                                        
                                                                         Шеремета Н.О.