ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року 

справа № 711/4451/20		
провадження № 22-ц/821/1991/21		
категорія: 310020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І. 
суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В., 

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач: - ОСОБА_2 ,
третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог -  ОСОБА_3 , 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог -  ОСОБА_3 , у складі головуючого судді Казидуб О. Г., 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

24 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є матір`ю відповідача ОСОБА_2 . 
На момент звернення до суду їй виповнилося 64 роки, вона є пенсіонеркою та має інвалідність 3 групи. Отримуваної нею пенсії постійно не вистачає через значні витрати на лікування, продукти харчування, засоби побутової хімії та інші необхідні витрати. 
Позивачка змушена звертатись до сина щодо фінансової допомоги, проте відповідної реакції з боку відповідача не відбувається, син допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість, працюючи в ТОВ «Черкасиенергозбут». 
Посилаючись на неведене, просила суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно.
30 жовтня 2020 року представником позивача - адвокатом Крушельницькою М. Р. було подано заяву про зміну предмету позову.
У приведеній заяві вказано, що при підготовці позовної заяви було допущено помилку, зокрема зазначено, що «прошу видати судовий наказ», що не відповідає змісту та способу обраного позивачкою захисту. 
Вказаний недолік, на переконання заявниці, може бути усунутий шляхом подання заяви про зміну предмету позову. 
Враховуючи наведене позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки доходів відповідача щомісячно, починаючи з 22 липня 2020 року і довічно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 22 липня 2020 року та продовжено довічно.
Судовий збір віднесено за рахунок держави.
Допущено до негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. 
Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 , як працездатна особа може надавати матеріальну допомогу своїй непрацездатній матері ОСОБА_1 , крім того відповідач в судовому засіданні визнав заявлені до нього позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі та погодився сплачувати аліменти на її утримання. 
Водночас суд вказав, що в матеріалах справи відсутні докази матеріального становища відповідача, які свідчили б про те, що він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі заявленому позивачем до стягнення. 
З урахуванням наведених обставин, встановлених під час судового розгляду та вимог ст. 202, 250 СК України, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері з ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з 22 липня 2020 року і продовжувати їх стягнення довічно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 11 жовтня 2021 року ОСОБА_3 , як особа яка не брала участі у справі та щодо прав та інтересів якої вирішено судом питання у рішенні, що є предметом оскарження, порушила питання про скасування рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2020 року у даній справі, та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні прозову повністю. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Мотивація апеляційної скарги зводиться до того, що даний позов про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері носить штучних характер, спрямований виключно на ухилення ОСОБА_2 від аліментних зобов`язань щодо  неповнолітніх дітей, на утримання яких судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2020 року у справі № 711/426/20 присуджено стягнення з ОСОБА_2 аліментів  у розмірі 1/3 частини заробітку починаючи з 21 січня 2020 року.  
Водночас у липня 2021 року ОСОБА_2 подано до суду заяву про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітніх дітей з посиланням на наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання непрацездатної матері, що є предметом даного оскарження, та отримання групи інвалідності з травня 2020 року.  
В свою чергу, на момент ухвалення рішення у даній справі, судом не досліджувалося, як матеріальне забезпечення позивачки ОСОБА_1 , так і можливість отримання нею матеріальної допомоги від інших дітей, факт її проживання у шлюбі з чоловіком ОСОБА_4 , який, перебуваючи на пенсійному забезпеченні, продовжує працювати та збільшувати дохід їхньої сім`ї, наявність прав власності на майно. А тому, виходячи з викладеного, не встановлювалася ступінь потреби непрацездатної матері на отримання матеріальної допомоги від одного із синів, та фінансова можливість у наданні такої матеріальної допомоги, чи наявність на утриманні відповідача інших осіб в тому числі неповнолітніх дітей на утримання яких вже присуджені аліменти  і розмір яких, зокрема  у пропорційному відношенні, є менший ніж розмір  аліментів присуджених на  утримання непрацездатної матері. 
Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_3 подано клопотання про залучення  її до участі в розгляді даної справи як третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. Клопотання мотивоване тим, що суд першої інстанції, розглянувши дану справу та ухваливши оскаржуване рішення за наведеного кола осіб, без врахування наявності аліментних зобов`язань відповідача по відношенню до його неповнолітніх  дітей, які знаходяться на утриманні заявниці, прийшов до висновку про задоволення вимог щодо стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері з істотним порушенням норм як матеріального так і процесуального права. 
Також в даному клопотанні ОСОБА_3 поставлено питання про залучення до участі в справі співвідповідачів: чоловіка ОСОБА_4 та  сина ОСОБА_5 .
В іншому клопотанні ОСОБА_3 порушено питання про витребування доказів у справі, зокрема з ГУ ПФУ в Черкаській області, відділу обслуговування громадян № 1, інформацію про розмір пенсійного забезпечення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Клопотання обґрунтоване відсутністю у матеріалах справи доказів розміру пенсійного забезпечення сторін, які перебувають на обліку вказаного ГУ ПФУ та отримують пенсію.  

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні поданої  ОСОБА_3 скарги, залишивши оскаржуване рішення без змін. При цьому вказала на безпідставність та необґрунтованість мотивів наведених в апеляційній скарзі  та відповідно відсутності підстав для її задоволення. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залучення до участі в справі співвідповідачів.
Задоволено клопотання ОСОБА_3 про залучення її до справи № 771/4451/20, як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача.
Справу призначено до розгляду на 23 листопада 2021 року на 16 год. 00 хв. в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено,  що відповідно до Паспорту громадянина України, Серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 з 02 жовтня 1981  року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (а. с. 3).
Відповідно до Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , виданого 20 січня 1984 року Соснівським районним РАЦС в м. Черкаси, ОСОБА_1 є матір`ю, а ОСОБА_4 - батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 4).
Згідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 виданого 24 листопада 2011 року ПФУ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є інвалідом 3 групи загального захворювання і їй призначена пенсія за віком (а. с. 5).
Відповідно до довідки МСЕК, Серія 12 ААБ № 772054, ОСОБА_2 з 25 травня 2020 року встановлена інвалідність 2 групи, загального захворювання, безтерміново (а. с. 29).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 1 ст. 352 ЦПК України передбачає, що зокрема особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Водночас ч. 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що доккази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.
Тому, при розгляді справи по суті суд враховує положення про те, що за змістом ст. 202 України обов`язок дочки, сина щодо утримання батьків не пов`язується лише з непрацездатністю останніх, а одним із критеріїв визнання підставності позову є також доведеність потреби батьків в матеріальній допомозі.
Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Водночас доведення потреби в матеріальній допомозі являлося процесуальним обов`язком саме позивача. Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму. Щодо потреби у матеріальній допомозі, то вона має визначатися відповідно до прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тому, з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України, положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених в ч. 4 ст. 75 СК України.
Критерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги передбачені у ч. 4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу .
Отже, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за прожитковий мінімум.
Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.
Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.
Враховуючи вищевикладене, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі наявності складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.
У разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачка є непрацездатною та отримує пенсійне забезпечення. Водночас, посилаючись на наявності у ОСОБА_1 потреби у матеріальній допомозі від сина ОСОБА_2 , позивачка не конкретизує який саме розмір пенсійного забезпечення позбавляє її можливості бути забезпеченою за рівнем життя не нижче від встановленого прожиткового мінімуму виходячи з приписів ст. 46 Конституції України. 
В свою чергу, вказуючи на погіршення стану здоров`я та виникнення в зв`язку з цим потреби в отриманні заявленої матеріальної допомоги у визначеному нею розмірі від сина який, зокрема також, на момент звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду та ухвалення оскаржуваного рішення, є інвалідом 2 групи, позивачка не надає доказів як про стан свого здоров`я так і про його погіршення, при цьому не вказує про наявність та можливість отримання нею матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову, а також інших працездатних членів сім`ї та їх наявність в цілому.
ОСОБА_3 , як особою, яка не брали участь у справі, проте, за твердженням якої, суд оскаржуваним рішенням вирішив питання про її права, свободи, інтереси, в підтвердження вимог апеляційної скарги додано докази, які приймаються апеляційним судом так як скаржниця з причин, що об`єктивно від неї не залежали не могла їх подати до суду першої інстанції.
Так, у відповідності до судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2020 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, починаючи з 21 січня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття (а. с. 53).
06 липня 2021 року ОСОБА_2 скеровано до Придніпровського районного суду м. Черкаси позовну заяву про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі. 
Наведена позовна заява аргументована наявністю, з 26 лютого 2021 року аліментних зобов`язань на утримання непрацездатної матері та отримання заявником з 26 травня 2021 року 2 групи інвалідності, що вказує на значне погіршення стану здоров`я (а. с. 56, 57). 
Отже, місцевим судом, в порушення норм матеріального права, не досліджено критерії доведеності потреби в матеріальній допомозі позивачки та критеріїв визнання підставності даного позову. Судом не перевірено як матеріальний стан обох сторін спору так і наявність можливості утримання позивачкою матеріальної допомоги від інших працездатних дітей чи чоловіка, у відповідності до норм ст. 205 СК України, та наявності на утриманні відповідача інших непрацездатних осіб, зокрема двох неповнолітніх дітей, на утримання яких з нього присуджено стягнення судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2020 року, аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку, та в інтересах яких звертається скаржниця ОСОБА_3 вказуючи на порушення оскаржуваним рішенням інтересів їх спільних з відповідачем малолітніх дітей. 
Водночас, клопотання про витребування доказів, суд залишає без задоволення, виходячи з приписів ст. 83, 84 ЦПК України та зазначає, що прерогативою, щодо збирання доказів наділений суд першої інстанції, в даному випадку зокрема сторона яка обґрунтовує заявлені нею в позові вимоги. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими, в даному випадку скаржником, доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За викладеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є цілком обґрунтованими та такими, що заслуговують на належну увагу та слугують підставою для скасування рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2020 року, оскільки при його ухваленні судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. 
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2020 року скасувати. 
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - ОСОБА_3 , відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Головуючий                                                                                                      Л. І. Василенко

Судді:                                                                                                                 В. Г. Бородійчук 

                                                                                                                            О. В. Карпенко