ОКРЕМА ДУМКА
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Антоненко Н. О.
 
08 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 496/1900/17
провадження № 61-3805св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач) за результатами розгляду касаційної скарги  ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05 вересня 2017 року у складі судді Горяєва І. М. та постанову апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2018 року у складі колегії суддів Калараша А. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О. прийняв ухвалу, якою:
- задовольнив спільну заяву ОСОБА_1 і ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» та затвердив мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 й ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» у викладеній сторонами редакції;
- визнав нечинними рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2018 року у справі № 496/1900/17;
- закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Не можу погодитися з указаним висновком з таких мотивів.
 
У частині другій статті 207 ЦПК України передбачено право сторін укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу шляхом подання до суду спільної письмової заяви. 
 
У той же час у частині першій статті 206 ЦПК України зазначено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
 
Відмова від позову, на відміну від укладення мирової угоди, залежить від волевиявлення однієї сторони (позивача) та не потребує будь-яких кореспондуючих дій з боку відповідача. Ухвала про закриття провадження внаслідок прийняття відмови від позову не створює для відповідача будь-яких обов`язків та не є виконавчим документом.
 
Натомість в силу частини першої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. 
 
За змістом частин другої-третьої статті 208 ЦПК України ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.
 
Тобто, мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення спору, розподіляють спірні права та обов`язки або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу щодо предмета спору. 
 
У справі, що переглядається, пред`являючи позов, ОСОБА_1 просив:
визнати його звільнення з роботи незаконним та скасувати наказ директора ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» від 28 грудня 2016 року №333-п про звільнення ОСОБА_1 ;
поновити ОСОБА_1 на роботі у ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» на посаді начальника групи інспекторів-кінологів з дня звільнення, тобто з 28 грудня 2016 року;
стягнути з ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» та зобов`язати виплатити на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 грудня 2016 року по день поновлення на роботі із розрахунку суми середнього заробітку відповідно до довідки про середню заробітну плату на момент звільнення;
зобов`язати відповідача внести до трудової книжки відомості про скасування запису про його звільнення з посади начальника групи інспекторів-кінологів за пункту 3 статті 36 КЗпП та здійснити запис про його поновлення на посаді;
допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.
 
У випадку задоволення позову ОСОБА_1 підлягав поновленню на займаній раніше посаді, що мало б наслідком продовження трудових правовідносин сторін, страхового стажу позивача та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
У спільній заяві  ОСОБА_1 й ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» сторони просили суд затвердити мирову угоду, в якій вони погодили, зокрема, наступне:
ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог про поновлення на роботі у ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» та стягнення грошових коштів з відповідача за час вимушеного прогулу;
ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» сплачує ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 150 000 грн протягом 30 календарних днів з дня затвердження судом мирової угоди шляхом перерахунку на поточний рахунок позивача;
усі податки та збори, пов'язані з указаною виплатою, сплачує ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» у відповідності до вимог чинного законодавства України;
усі витрати, понесені сторонами при розгляді цієї справи, покладаються на сторону, яка понесла такі витрати; сторони не заявляють один до одного вимог про відшкодування понесених судових або будь-яких інших витрат, в тому числі, але не виключно, на правову допомогу.
 
Аналіз змісту мирової угоди, поданої сторонами на затвердження суду, дає підстави для висновку, що:
            поступки ОСОБА_1 щодо поданого ним позову полягають у повній відмові від пред`явлених ним позовних вимог, у тому числі немайнової позовної вимоги про поновлення на роботі;
            на ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» покладено обов`язок зі сплати позивачу коштів у сумі 150 000 грн, правову природу яких сторони не визначили;
            співвідношення вказаної суми з пред`явленими ОСОБА_1 майновими вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по тексту мирової угоди не прослідковується.
 
За таких обставин сторони у мировій угоді фактично погодили сплату відповідачем коштів на користь позивача за вчинення ним окремої процесуальної дії, а саме відмови від позову, що суперечить положенням процесуального закону, зокрема, статтям 206, 207 ЦПК України.
 
У частині п`ятій статті 207 ЦПК України визначено перелік підстав для відмови в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди. Зокрема, згідно пункту 1 частини п`ятої статті 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону.
 
З огляду на викладене вважаю, що Верховному Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду слід було прийняти ухвалу про відмову в затвердженні мирової угоди та продовження судового розгляду, роз`яснивши позивачу його право на відмову від позову в порядку статті 206 ЦПК України, а сторонам - їх право на укладення мирової угоди в редакції, яка не суперечить положенням статті 207 ЦПК України.
 
Суддя                                                                                      Н. О. Антоненко