УХВАЛА

22 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 560/1087/21
адміністративне провадження № К/9901/40543/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача          Бевзенка В.М.,
суддів:                    Кравчука В.М., Чиркіна С.М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі № 560/1087/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У 2021 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром;
- зобов`язати відповідача перерахувати (із врахуванням раніше виплачених сум) та виплачувати пенсію без обмеження максимальним розміром з 23.09.2020;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у вказаній адміністративній справі.
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі ухвалив розглянути та розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.03.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2021 апеляційну скаргу позивача задоволено частково, внаслідок чого:
- рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.03.2021 скасовано;
- прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково;
- визнано протиправними дії відповідача щодо виплати позивачеві з 23.09.2020 пенсії з обмеженням її максимальним розміром;
- зобов`язано відповідача здійснити позивачеві виплату пенсії за вислугу років, призначеної з 23.09.2020, без обмежень її максимальним розміром, та виплатити різницю між отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 23.09.2019 до дати винесення рішення суду.
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 27.10.2021 касаційну скаргу відповідача на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2021 у цій справі повернуто особі, яка її подала.
Не погоджуючись із постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду, відповідач вдруге оскаржив її у касаційному порядку.
Як на підстави касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зокрема зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій, не враховано правову позицію Верховного Суду викладену у постановах від 21.05.2020 у справі № 554/10510/16-а, від 28.10.2020 у справі № 686/2428/16-а, від 10.09.2021 у справі № 580/5238/20, а також зазначає, що відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, ця справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.
Щодо клопотання про звільнення від сплати судового збору.
У касаційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Згідно з положеннями частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно з частинами першою та другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 
2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
З огляду на зазначене, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про звільнення скаржника від сплати судового збору, оскільки указані скаржником обставини не є поважними і не підтверджені жодними доказами.
Щодо поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 329 КАС України, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Водночас згідно з частиною другою статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Суд установив, що передбачений зазначеною статтею строк на касаційне оскарження не пропущений, оскільки вперше скаржником подано касаційну скаргу у межах строків визначених статтею 329 КАС України, проте ухвалою Верховного Суду від 27.10.2021, касаційну скаргу було повернуто.
Указану ухвалу скаржником отримано 02.11.2021 і повторно, через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу направлено до суду 08.11.2021, тобто без суттєвих зволікань.
Ураховуючи те, що первісна касаційна скарга була подана у строк визначений статтею 329 КАС України скаржник уважає, що є поважні причини пропуску строку на подання касаційної скарги.
Аналізуючи вищенаведені обставини, надані скаржником докази у сукупності з нормами КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню.
Щодо підстав касаційного оскарження судових рішень.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Вирішуючи питання про відкриття провадження, Верховний Суд, зазначає таке.
Доведення обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
КАС України, передбачає умови, за наявності яких справи розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження можуть переглядатися у касаційному порядку.
Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальних випадків.
Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Зі змісту касаційної скарги видно, що підставою для відкриття касаційного провадження відповідач зазначає підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Твердження скаржника про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника якимись особливими ознаками, завдяки чому їх можна було б виокремити в окрему групу, та не свідчать про наявність заінтересованості суспільства в результатах розгляду саме цієї справи, а має суб`єктивний характер.
Суд критично оцінює наведену підставу касаційного оскарження, оскільки вказане обґрунтування не дає підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Інші обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
Також, Суд критично оцінює посилання скаржника на неврахування правових висновків викладених у постановах від 21.05.2020 у справі № 554/10510/16-а, від 28.10.2020 у справі № 686/2428/16-а, від 10.09.2021 у справі № 580/5238/20 з огляду на таке.
Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Указаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 та від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16.
Отже, оскільки у зазначених скаржником справах предметом спору був перерахунок пенсії особам, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а у цій справі предметом спору є перерахунок пенсії особі, яка отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992, Суд такі посилання в якості належного обґрунтування касаційного оскарження не приймає.
Крім того, слід зазначити, що при ухваленні оскаржуваної постанови судом апеляційної інстанцій було враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/4267/17, від 16.10.2018 у справі № 522/16882/17, від 31.01.2019 у справі № 638/6363/17, від 15.04.2019 у справі № 127/4270/17, від 15.04.2019 у справі № 522/16973/17 та від 21.11.2019 у справі № 295/2039/17, від  31.03.2021 у справі № 815/3000/17 і Суд не вбачає підстав для відступлення від таких висновків.
Загалом, скаржник на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність переоцінки встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 КАС України.
КАС України, передбачає умови, за наявності яких справи розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження можуть переглядатися в касаційному порядку. Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальних випадків.
Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із підставами визначеними пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Переглядаючи справу у касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі № 560/1087/21.
Поновити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області строк на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі № 560/1087/21.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі № 560/1087/21.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.
Суддя-доповідач:                                                                                          В.М. Бевзенко
Судді                                                                                                              В.М. Кравчук
                                                                                                              С.М. Чиркін