ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/304/21 Справа № 705/1117/21 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП	Головуючий у І інстанції Єщенко  О. І. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року                                          м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., при секретарі Бєлан О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №705/1117/21 щодо  ОСОБА_1 , що надійшли з Уманського міськрайонного суду Черкаської області за апеляційною скаргою останнього ,-

в с т а н о в и л а:

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 травня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого,   

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, постановлено стягнути судовий збір на користь держави в сумі 454 грн.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1  26.02.2021 о 22 год. 50 хв. по вул. Європейській, 98 в м. Умані керував автомобілем «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, мова нерозбірлива), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці чи в лікарні відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена  зп ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою місцевого суду, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що відносно нього 26.02.2021 поліцейськими було винесено постанову лише за ст. 126 КУпАП, будь-які інші адміністративні матеріали не складалися, і свідки, зазначені в протоколі, були відсутні. Стверджує, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, не вилучено посвідчення водія, і в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду на стан сп`яніння. Вказує, що місцевим судом не було допитано свідків у справі.
Заслухавши думку ОСОБА_1  та його захисника Колесника І.В., які приймали участь під час апеляційного розгляду в режимі відеоконференції з Уманським міськрайонним судом, підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, які надійшли з місцевого суду і, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, вважаю, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані. 
Висновок місцевого суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1  ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку. 
Обґрунтування невинуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, які містяться в апеляційній скарзі, є безпідставними та спростовуються наявними по справі доказами, зокрема:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 399863 від 26.02.2021, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_1  26.02.2021 о 22 год. 50 хв. по вул. Європейській, 98 в м. Умані керував автомобілем «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, мова нерозбірлива), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці чи в лікарні відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України (а.с. 1);
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вони давали працівникам поліції, та згідно яких в їх присутності ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager» та в медичному закладі (а.с. 3).
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, а тому доводи апелянта в цій частині є неспроможними.
Крім того, апеляційним судом було витребувано та досліджено в судовому засіданні дані відеозапису, який, як встановлено апеляційним судом, було здійснено на мобільний телефон поліцейського, та на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкгольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» та в медичному закладі.
Під час апеляційного розгляду було допитано працівника поліції ОСОБА_4 , який показав, що ним було зупинено автомобіль «Audi A6» під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що на автомобілі не було ввімкнено ближнє світло фар. В ході спілкування з ОСОБА_1 в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, однак останній відмовився, а тому щодо нього було винесено постанову за ст. 126 КУпАП, та складено адміністративні матеріали за ч.1 ст. 130 КУпАП. Також працівник поліції зазначив, що відеозапис здійснювався ним на власний телефон, оскільки іншої технічної можливості зафіксувати на відео факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у нього не було.
В ході апеляційного розгляду було допитано за клопотанням захисту свідка ОСОБА_5 , який знаходився в автомобілі ОСОБА_1 в якості пасажира. Вказаний свідок зазначив, що він з автомобіля не виходив, однак чув, що працівники поліції просили ОСОБА_1 пред`явити документи, яких у нього при собі не було, та пред`являли притензії до останнього щодо перебування в стані алкогольного сп`яніння.
Під час перегляду апеляційним судом відеозапису ОСОБА_1 пояснив, що на відеозаписі можливо і він зафіксований, однак ким і коли він здійснювася йому не відомо.
Враховуючи вищевкладені обставини, вважаю, що доводи апелянта та його захисника про те, що відеозапис є неналежним доказом у справі, а також про те, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння є неспроможними, оскільки він узгоджується з даними протоколу про адміністративне правопорушення, письмовими показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також показаннями свідка ОСОБА_5 , який в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що працівники поліції мали до ОСОБА_1 претензії щодо вживання ним алкогольних напоїв. Сам ОСОБА_1 твердо не заперечував того, що на відеозаписі зафіксований не він, а лише вказував, що йому не відомо яким чином і коли було здійснено відеозапис.
Також вважаю, що в даному випадку відеозапис здійснений на власні технічні записи поліцейського можливо взяти до уваги, оскільки працівник поліції повідомив апеляційному суду, що інших відеопристроїв, які б знаходилися в робочому стані на той час в нього не було.
Захисник Колесник І.В. неодноразово наголошував на тому, що він здійснював запит до ЦНАП, де йому було надано відповідь про те, що таких осіб як ОСОБА_2 , 1984 р.н., та ОСОБА_3 , 1989 р.н., не існує, однак жодних підтверджуючих документів з даного приводу захисником надано не було.
Крім того, апеляційним судом неодноразово викликалися в судове засідання свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але в судове засідання вони не з`явилися, хоча свідок ОСОБА_3 згідно даних рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с. 76, 84) отримував повідомлення про слухання справи 01.10.2021 та 13.10.2021, на інші дати конверти поверталися без вручення (а.с. 104, 108). Повістки, які направлялися апеляційним судом свідку ОСОБА_2 , жодного разу не були вручені останньому про що свідчать конверти (а.с. 96, 100, 105, 107).
Як вбачається з матеріалів справи, в них наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останні зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення і акті огляду на стан сп`яніння, де маються їх підписи.
Таким чином, ставити під сумнів письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі нічим не підтвердженої усної заяви захисника про те, що таких осіб не існує, в апеляційного суду немає. Оскільки згідно даних рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень свідок ОСОБА_3 двічі отримував повістки апеляційного суду.
Згідно п.10 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» - результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. П.7 розділу І вказаної інструкції передбачає, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З викладеного вбачається, що форма направлення та акт огляду складається лише у тих випадках, коли особа погоджується пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі або на місці зупинки.
Таким чином, доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи направлення до медичного закладу є безпідставними, оскільки в даному випадку воно є необов`язковим, так як протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи апелянта про те, що в його присутності не складалися адміністративні матеріали за ч.1 ст. 130 КУпАП та його не було відсторонено від керування транспортним засобом нічим не підтверджені.
Згідно ч.1 ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі, тобто виклик в судове засідання свідків є правом суду, а не обов`язком, у зв`язку з чим доводи апелянта про те, що місцевим судом не допитано свідків, є необґрунтованими. Крім того, апеляційним судом вживалися заходи за клопотанням захисника щодо виклику та допиту свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судовому засіданні.
Також, судом апеляційної інстанції поновлено права ОСОБА_1 , оскільки останній безпосередньо приймав участь під час апеляційного розгляду разом з своїм захисником Колесником І.В., вони надавали свої пояснення, апеляційним судом було проведено дослідження доказів по справі, а тому постанова місцевого суду з підстав, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи судом першої інстанції, не може бути скасована, оскільки його відсутність в суді першої інстанції не вплинула на правильність прийнятого місцевим судом рішення по суті щодо нього. 
З огляду на викладене, вважаю, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно. Вина  ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно. Тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на  ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження по справі - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка