П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3412/21	
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу  Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року по справі №420/3412/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

                                   В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області  в якому просило суд:
- визнати протиправними та скасувати податкову вимогу Головного управління   ДПС в Одеській області форми «Ф» від 05 лютого 2021 року № 21017-13 на суму податкового боргу у розмірі 8 871,23 грн і цю суму податкового боргу та Рішення Головного управління ДПС в Одеській області про опис майна у податкову заставу № 23/15-32-13-04-16 від 10.02.2021;
- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області виключити з державного реєстру запис щодо встановлення обтяження згідно з Актом опису майна № 31/15-32-13-04-46 від 17 лютого 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що актом опису, який складено 17.02.2021р. посадовою особою Головного управління   ДПС в Одеській області описано майно ОСОБА_1 : AUDI Q7, номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2016 та у ньому зазначено, що загальна сума податкового боргу становить 25000,00 грн. Позивач вважає, що право контролюючого органу на формування податкової вимоги, а відповідно і право податкової застави залежить від факту узгодження грошових зобов`язань, що, у свою чергу, пов`язано з днем закінчення процедури судового оскарження нарахованих податкових зобов`язань. Податкові зобов`язання платника податків, визначені у податковому повідомленні-рішенні або податковій вимозі контролюючим органом є неузгодженими у разі оскарження рішення контролюючого органу в судовому порядку до набрання законної сили відповідним судовим рішенням. З урахуванням приписів пп. 267.6.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом податковою адресою (місцем реєстрації) платника податку, зазначеною в реєстраційних документах на об`єкт оподаткування. Позивач з 23.02.2000 зареєстрована за однією і тією ж адресою та місця реєстрації не змінювала, проте за адресою реєстрації, ані за будь-якою іншою адресою оскаржуваних податкового повідомлення-рішення та вимоги не отримувала. 
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначив, оскільки згідно отриманої інформації бази даних Управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Одеській області встановлено, що ОСОБА_1 зареєструвала автомобіль AUDI Q7, номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2016 та відповідно останній є об`єктом оподаткування з 2016 року. Відповідно до інтегрованих карток платника податку з 2018 року по 2020 роки було нараховано позивачу транспортний податок. Відповідно до вимог податкового законодавства було складене податкове повідомлення-рішення «Ф» №0258239-1309-1552 від 04.05.2018, яке було вручено позивачу, проте останньою жодних дій щодо його оскарження не вчинялось. Позивач мала сплатити кошти за податковим повідомленням-рішенням «Ф» №0258239-1309-1552 від 04.05.2018 на суму 25000,00 грн. не пізніше 60 днів з моменту його отримання. У подальшому позивачу направлено податкове повідомлення-рішення «Ф» №0068345105 від 07.05.2020, яке проігноровано позивачем. Так, позивачем порушено приписи пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України, за якими транспортний податок сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. У разі несплати транспортного податку у зазначений строк сплачується штрафна санкція відповідно до п 126.1 ст. 126 ПК України. За наведених обставин, просить відмовити у задоволенні позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 30 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Одеській області  про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнив.
Визнав протиправними та скасував Податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області форми «Ф» від 05 лютого 2021 року № 21017-13 на суму податкового боргу у розмірі 8 871,23 грн і цю суму податкового боргу та Рішення Головного управління ДПС в Одеській області про опис майна у податкову заставу №23/15-32-13-04-16 від 10.02.2021 
Зобов`язав Головне управління ДПС в Одеській області скасувати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна реєстрацію обтяження згідно з Актом опису майна № 31/15-32-13-04-46 від 17 лютого 2021 року.
Стягнув з Головного управління ДПС у Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не взяв до уваги, що особою пропущено строк на оплату податку за транспортний засіб на виконання податкового повідомлення- рішення «Ф» від 04.05.2018;
- не враховано, що податкове повідомлення-рішення від 07.05.2020 проігноровано позивачкою, про що свідчить докази направлення та довідка про повернення листа;
- суд першої інстанції не врахував, що транспортний засіб позивача є об`єктом оподаткування транспортним податком;
- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що позивач є власником транспортного засобу AUDI Q7, номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2016.
Головним управлінням ДПС в Одеській області було складене податкове повідомлення-рішення «Ф» №0258239-1309-1552 від 04.05.2018 на суму 25 000,00 грн.
Головним управлінням ДПС в Одеській області було складене податкове повідомлення-рішення «Ф» №0068345105 від 07.05.2020.
Головним управлінням   ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу форми «Ф» від 05 лютого 2021 року № 21017-13 на суму податкового боргу у розмірі 8 871,23 грн. та Рішення про опис майна у податкову заставу №23/15-32-13-04-16 від 10.02.2021. 
Актом опису, який складено 17.02.2021 посадовою особою Головного управління ДПС в Одеській області описано майно ОСОБА_1 : AUDI Q7, номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2016.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки грошове зобов`язання за податковою вимогою форми «Ф» від 05 лютого 2021 року № 21017-13 є неузгодженим, відсутні підстави для надання такому зобов`язанню статусу податкового боргу.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Законом України «Про внесення змін до  Податкового  кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набув чинності з 01 січня 2015 року, стаття 267 ПК України викладена у новій редакції, якою передбачено сплату транспортного податку.
Підпунктом 267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Об`єктом оподаткування відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.
Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.
Відповідно до п.267.4 ст.267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Підпунктом 267.5.1 п.267.5 ст.267 ПК України передбачено, що базовий  податковий  (звітний) період дорівнює календарному року.
З аналізу наведених норм вбачається, що легкові автомобілі є об`єктом оподаткування транспортним податком у випадку, якщо з року їх випуску минуло не більше 5 років та їх середньоринкова вартість становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня  податкового  (звітного) року.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальний розмір заробітної плати станом на 1 січня 2019 року встановлено на рівні 4173 гривень.
Отже, об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році є автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1564875,00 грн.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального (абз. 2 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України).
Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального (абз.3 пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України).
Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком визначений Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66 (далі - Методика).
Згідно з п.2 Методики середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403.
На підставі пунктів 11, 13 Методики коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від строку експлуатації визначається як середнє значення співвідношення ціни автомобілів, що були у використанні, до ціни аналогічних нових автомобілів.
Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня  податкового  (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального. У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об`єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті.
Таким чином, перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2019 році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.
Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 у справі №826/19300/16 аналіз наведених положень Методики свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу. Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень  податкового  органу полягають виключно у прийнятті  податкового  повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі.
Таким чином, підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень з відповідного виду податку є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість належних на праві власності транспортних засобів.
З наявного в матеріалах справи Переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2019 (звітного) року (а.с.66-71), який був використаний контролюючим органом при розрахунку позивачу  податкового  зобов`язання вбачається, що в них визначено об`єктом оподаткування транспортним податком, зокрема, легковий автомобіль марки AUDI Q7, номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2016, з об`ємом двигуна 2967, типом пального – D, білого кольору, зареєстрованого 18.02.2016. 
В той же час, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, позивач є власником автомобіля марки AUDI Q7, з об`ємом циліндрів двигуна 2967 куб.см.
Таким чином, об`єм циліндрів двигуна, який визначений Міністерством економічного розвитку і торгівлі України у вказаних переліках, автомобіля позивача є більшим.
Як убачається з матеріалів справи Головним управлінням ДПС в Одеській області було складене податкове повідомлення-рішення «Ф» №0258239-1309-1552 від 04.05.2018 на суму 25000,00 грн.
Вказане податкове повідомлення-рішення прийнято у зв`язку з тим, що позивач є власником транспортного засобу, який є об`єктом оподаткування згідно з підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України.
Вищезазнчачене податкове повідомлення-рішення направлено позивачу на адресу : АДРЕСА_1 , та отримано нею 23.05.2018, про це свідчить відмітка на конверті з поміткою «ВРУЧЕНО» та нижче розпискою в отриманні «Бочкова» та підпис (а.с.42).
Проте, ОСОБА_1 сплатила, на виконання податкового повідомлення-рішення «Ф» №0258239-1309-1552 від 04.05.2018, даний податок за транспортний засіб 04.09.2019  тобто з порушенням строків.
Головним управлінням ДПС в Одеській області було складене податкове повідомлення-рішення «Ф» №0068345105 від 07.05.2020 (а.с.39).
Як вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення від 07.05.2020 №0068345105  було направлено позивачу, проте конверт повернувся до ДПС.
Однак, як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у графі поштова адреса зазначено наступне: « АДРЕСА_2 », проте, місце реєстрації позивача, що підтверджується матеріалами справи - « АДРЕСА_1 .»
Головним управлінням  ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу форми «Ф» від 05 лютого 2021 року № 21017-13 на суму податкового боргу у розмірі 8 871,23 грн. та Рішення про опис майна у податкову заставу №23/15-32-13-04-16 від 10.02.2021.
Вимогу, рішення, акт опису було також направлено на адресу: АДРЕСА_2 ,(а.с.49) тобто на адресу за якою позивач не зареєстрована, та, як зазначено позивачем, не мешкає з 23.02.2000.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ураховуючи вищенаведене суд дійшов викновку, що доказів вручення позивачу за вказаною чи іншою адресою податкової повідомлень-рішень № 0068345105 від 07.05.2020 про необхідність сплати транспортного податку за вищевказаний транспортний засіб на суму 25  000 гривень, за відповідні податкові періоди, із яких зазначено штрафну санкцію у розмірі 5  000 гриветь не надано, що унеможливлює визначення відліку часу відповідно до норми пп. «а» пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України, згідно якої транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
За таких обставин є правильним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправним оспореного рішення відповдіача.

Доводи апеляційної скарги 

Щодо не врахованння судом першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 07.05.2020 проігноровано позивачкою, про що свідчить докази направлення та довідка про повернення листа, колегія суддів заначає наступне.
Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у графі поштова адреса зазначено наступне: « АДРЕСА_2 », проте, місце реєстрації позивача, що підтверджується матеріалами справи - « АДРЕСА_1 .».
Отже, доказів вручення позивачу за вказаною чи іншою адресою податкового повідомленя-рішень №0068345105 від 07.05.2020 та вимогу від 05 лютого 2021 року № 21017-13, рішення про опис майна у податкову заставу №23/15-32-13-04-16 від 10.02.2021, акт опису податковим органом не надано.
Відповідно до пунктом 58.3. статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач знала або мала можливість дізнатися про існування рішення про визначення суми грошового зобов`язання, відповідачем не надано.
Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на список рекомендованих повідомлень (а.с.49), оскільки він не є належним доказом направлення позивачці Вимоги, Рішення, Акт опису.
У зав`язку із зазначеним доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та підлягають відхиленню.
З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року по справі № 420/3412/21  – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Домусчі С.Д.