ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8081/21 Справа № 192/227/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Щербина  Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.,
при секретарі - Усик А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Солонянської селищної ради про визнання права на пай, зобов`язання виділити земельний пай, - 
В С Т А Н О В И В: 

               У лютому 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до Солонянської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) та про зобов`язання виділити із земель комунальної власності у натурі на місцевості земельний пай, площею 5,32 умовних кадастрових гектарів. 
               На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з 1966 року по 1988 рік працювала у колгоспі «Маяк» на різних посадах, здебільшого на посаді «доярка» у зв`язку з чим має право на земельну частку (пай) із земель, що перебували в колективній власності вказаного колгоспу. У червні 2020 року з метою реалізації свого права на земельну частку (пай), позивачка звернулася до відділу Солонянського району Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, однак у відповідь отримала лист від 24 червня 2020 року №604/175-20 про те, що її не було включено до списку пайщиків до державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП «Маяк», а також про те, що сертифікат на право власності на земельну частку (пай) та державний акт не виготовлялися. З 1991 року вона пішла на пенсію з КПС «Маяк» по інвалідності, а відповідно до ст. ст. 1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/85 «Про порядок паювання земель, переданих у комунальну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени КСП , а також пенсіонери з їх числа, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.
                ОСОБА_1 вважає, що її помилково не було включено до списку пайщиків до державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП «Маяк», і тому під час паювання по невідомим причинам її не було включено до списку осіб, які мали право на земельні частки (паї). Оскільки КСП «Маяк» здійснювало свою діяльність на території Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, тому вважає, що саме з земель цієї ради їй слід виділити земельну частку (пай).
               Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Солонянської селищної ради про визнання права на пай, зобов`язання виділити земельний пай, відмовлено.
               Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.         
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.
               Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона з 1966 року по 1988 рік працювала у колгоспі «Маяк» на різних посадах, здебільшого на посаді «доярка» у зв`язку з чим має право на земельну частку (пай) із земель, що перебували в колективній власності вказаного колгоспу, проте, її помилково не було включено до списку пайщиків до державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП «Маяк».
               Між тим, згідно листа відділу у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 24 червня 2020 року (а.с.11) ОСОБА_1 в списках пайщиків до державного акту на право колективної власності на землю колишнього КСП «Маяк» на території Привільнянської сільської ради не значиться, сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт не виготовлялися. 
               З довідки відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровській області від 07 червня 2011 року №2709 (а.с.35) з`ясовано, що ОСОБА_1 в списку до державного акту на право колективної власності на землю КСП Маяк» (Сл І Дп №000087, реєстраційний № 24 від 25 грудня 1995 року) не значиться.
               Згідно копії архівної довідки від 16 червня 2020 року № Т-06 (а.с.26), по документах архівного фонду «Колгосп «Маяк» (колгосп ім. Чкалова, колгосп «Червоий Яр», КСП «Маяк», ВСК «Маяк», СТОВ «Гайдамацьке», ТОВ «Гайдамацьке») в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників значиться – « ОСОБА_2 » - так в документах. По наявних документах працювала з 1966 року по 1968 рік та з 1970 року по 1975 рік, з 1977 року по 1989 рік.
               З копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_3 змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Згідно копії Довідки від 14 листопада 2007 року №48/02-82 ОСОБА_5 змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 », а згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 – на « ОСОБА_7 » (а.с.29-31).
               Згідно дослідженої судом копії Книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспників колгоспу «Маяк» за період з січня 1944 року по грудень 2006 року, містяться відомості про роботу ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) (а.с. 27-28) за період з 1966 року по 1989 року на наступних посадах: доярка, учетчик, різноробоча.
               Також судом встановлено, що відомості про прийняття в члени КСП «Маяк» позивачки у досліджених судом доказах – відсутні.
               Позивачка є пенсіонером та отримала посвідчення серії НОМЕР_3 , згідно якого їй призначено пенсію по інвалідності з 01 вересня 1999 року (а.с.24). відомості про те, що позивачка вийшла на пенсію з КСП «Маяк» відсутні, оскільки згідно Книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспників колгоспу «Маяк» позивачка працювала в КСП «Маяк» по 1989 рік, а пенсію їй призначили 01 вересня 1999 року, тобто через 10 років після звільнення. 
               З довідки відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровській області від 07 червня 2011 року №2709 (а.с.35) з`ясовано, що КСП Маяк» отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії Сл І Дп №000087, реєстраційний № 24 від 25 грудня 1995 року, а ОСОБА_1 працювала в КСП «Маяк» до 1989 року, тобто на момент отримання державного акту не була працівником цього КСП. Також з матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачка не була прийнята в члени КСП «Маяк», хоча і працювала у вказаному підприємстві.
               Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачкою в порушення положень ст. 81 ЦПК України, не надано доказів того, що вона є пенсіонером, яка раніше працювала в КСП «Маяк» і залишилася членом зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, також суду не надані. Позивачка не довела суду ані факт того, що вона була членом КСП «Маяк», ані факт того що вона є пенсіонером цього підприємства.
               Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у 1989 році вона через погіршення здоров`я пішла на лікарняний, однак з членів КСП не виходила, та з невідомих причин у довідках вказано, що вона була членом КСП лише до 1989 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України). 
               Однак ОСОБА_1 жодних доказів на підтвердження вищевикладених обставин, на які вона посилається, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надала.
               Таким чином, не скористалась наданими її правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.         
               Посилання апеляційної скарги на те, що невнесення особи до списку, що додається до державного акта на право приватної власності на землю, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку, є безпідставними, оскільки визначальним в даному випадку є не невнесення особи до списку, а членство у КСП, проте, відомості про прийняття в члени КСП «Маяк» позивачки, судам не надані.
               Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
               Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
               Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.                 Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін. 
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 
       Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               Е.Л. Демченко

                                                                                       І.Ю. Ткаченко