ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2102/20                                                                             Суддя першої інстанції: Тихоненко О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 жовтня 2021 року                                                                                      м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                        - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Костюк Л.О. та Файдюка В.В.,
          за участю секретаря                     - Король Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року, яке проголошене о 11 год 49 хв. та складене у повному обсязі 15 червня 2021 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, 

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Чернігівської області від 12 травня 2020 року № 111к про звільнення з посади прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді;
- поновити на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді Прокуратури Чернігівської області;
- стягнути з Прокуратури Чернігівської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 травня 2020 року по день винесення судом рішення про поновлення на посаді.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 03 червня 2021 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Позивач вказує на те, що п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» встановлює лише додаткові умови, за наявності яких прокурора може бути звільнено за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Водночас ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури залишаються обов`язковими передумовами для звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Позивач наголошує на тому, що звільненню з органів прокуратури не передувала будь-яка індивідуальна оцінка її роботи чи поведінки. 
Чернігівська обласна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є самостійною та достатньою підставою для звільнення позивача з посади та органів прокуратури. Ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, а також скорочення кількості прокурорів органу прокуратури не є обов`язковими умовами для звільнення прокурора на підставі пп. 1 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Під час судового засідання позивач підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених у ній. 
Прокуратура Чернігівської області була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечила та причини неявки суду не повідомила. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року - без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури з липня 2001 року. На момент виникнення спірних правовідносин позивач працювала на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді Прокуратури Чернігівської області.
З 25 вересня 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, яким внесено ряд змін до Закону України «Про прокуратуру». 
Відповідно до абз. 1 п. 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» вказаного Закону прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. 
Наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 було затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).
ОСОБА_1 не подавала заяву встановленої форми про переведення на посаду прокурора в Чернігівській обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
Наказом Прокуратури Чернігівської області від 12 травня 2020 року № 111к позивача було звільнено з посади прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді з 12 травня 2020 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».
Не погоджуючись із вказаним наказом, ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом за захистом своїх прав. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений строк позивач не подала Генеральному прокурору заяву про переведення до обласної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію. Моментом звільнення позивача є не завершення процесу ліквідації органу прокуратури, завершення процесу реорганізації органу прокуратури чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно неподання заяви про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.
Суд першої інстанції зазначив, що мотиви, якими позивач обґрунтовує свою позицію та необхідність скасування спірного наказу про звільнення, фактично свідчать про її незгоду із положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», які, на її думку, порушують права та гарантії, визначені Кодексом законів про працю України та Конституцією України. Суд відхилив посилання позивача на те, що положення вказаного Закону, а також Порядку № 221 звужують та порушують її права, зазначивши, що відповідні положення нормативно-правових актів є чинними, а тому підстави для їх неврахування в межах розгляду справи відсутні.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Передумовою для звільнення позивача з роботи стало прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (вказаний Закон застосовується у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та реалізація визначених ним процедур. 
Зазначеним Законом було, зокрема, слова «регіональні та місцеві» прокуратури замінено словами «обласні та окружні» прокуратури.
Одночасно п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» такого Закону визначено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Також визначено спеціальний порядок переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.
Так, відповідно до п.п. 6, 7, 9, 10, 11, 17, 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
Прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
У разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону України «Про прокуратуру». При переведенні на посаду прокурора окружної прокуратури вимоги щодо стажу, передбачені частиною першою статті 27 Закону України «Про прокуратуру», не поширюються на прокурорів військових прокуратур, які успішно пройшли атестацію.
Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» були визначені спеціальні умови для звільнення прокурорів, які займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». 
Так, відповідно до п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав:
1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;
4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
У свою чергу п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що атестація, передбачена розділом ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», є спеціальним механізмом перевірки прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури на їх відповідність вимогам, що ставляться до прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур та окружних прокуратур з метою вирішення питання про переведення їх на роботу до системи органів прокуратури, що визначена у ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Підставою для початку проведення атестації є законодавчі зміни, внаслідок яких Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури припиняють виконувати свої повноваження внаслідок їх передачі Офісу Генерального прокурора, обласним та окружним прокуратурам. 
Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 була звільнена з посади прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді Прокуратури Чернігівської області наказом від 12 травня 2020 року № 111к на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».
Основним доводом позивача щодо незаконності вказаного наказу є те, що обов`язковою умовою для звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» є ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або ж скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.
Особливості застосування п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» у правовідносинах, пов`язаних зі звільненням прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональної та місцевої прокуратур були предметом дослідження Верховним Судом.
За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 440/2682/20, одним із ключових є питання щодо  правильного розуміння сутності нормативного врегулювання підстав звільнення прокурорів (слідчих органів прокуратури) з посади прокурора, що міститься в п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», а саме: чи обов`язково для звільнення прокурора в разі неуспішного проходження ним атестації є ще й одна з таких підстав, як ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1  ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»).
Вирішуючи таке питання, Верховний Суд зазначив, що синтаксичний розбір і аналіз п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» дає змогу зробити висновки про те, що:
-          по-перше, підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у пп.пп. 1 - 4 п. 19 цього розділу, зокрема й неуспішне проходження атестації;
-           по-друге, закон не вимагає додаткової підстави для звільнення, зокрема такої, як ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Закон визначає, що звільнення відбувається не з підстав, установлених п. 9 ч. 1  ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», а на підставі цього пункту, що є нормативною підставою.
Загальний правовий висновок, що викладений у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 440/2682/20, полягає в тому, що фактологічною підставою для звільнення є одна з підстав, передбачених пп.пп. 1 - 4 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», а нормативною підставою є п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».
У якості додаткового обґрунтування такого висновку Верховний Суд зазначає, що загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді передбачені  ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Безпосередні умови звільнення прокурора з посади передбачені  статтями 52 - 60 цього Закону, норми яких корелюються з нормами щодо загальних умов звільнення, встановлених ч. 1 ст. 51 цього Закону.  Зокрема, щодо приписів п. 9 ч. 1 ст. 51 цього Закону, то їм корелюють положення  ст. 60 цього Закону, якими конкретизовано підстави звільнення прокурора з посади в разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. 
Водночас дію ст. 60 Закону України «Про прокуратуру» зупинено до 01 вересня 2021 року (абзац 4 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»), а тому з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», прокурора    не може бути звільнено з посади в період зупинення дії цієї норми, тобто в період проходження ним атестації.
Аналогічний підхід до застосування п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», проте обґрунтований іншими доводами, викладений також у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 200/5038/20-а.
Під час розгляду і вирішення вказаної справи Верховний Суд виходив з того, що Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» прокурорів віднесено у розділ правосуддя, змінено характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запроваджено нові принципи в проведенні оцінювання як суддів, так і прокурорів.  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» внесено зміни до кодексів та законів України не скільки щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, а скільки щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань. Встановлена  цим Законом  переатестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим  законом, є винятковою. У Пояснювальній записці до цього законопроекту було зазначено, що він спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури.
Порівнюючи співвідношення правових норм  Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», які визначають    загальні підстави і умови, за яких можливе звільнення прокурорів, Верховний Суд прийшов до висновку, що вони не суперечать одна одній, кожна з них має відповідне застосування для врегулювання певного аспекту правовідносин.
Такий висновок обґрунтований тим, що закони, які претендують на застосування до спірних правовідносин, були прийняті в різний час. Так,  Закон України «Про прокуратуру», який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, прийнятий 14 жовтня 2014 року (набрав чинності 15 липня 2015 року), а  Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», положення якого передбачають реалізацію першочергових заходів із реформи органів прокуратури, прийнятий 19 вересня 2019 року (набрав чинності 25 вересня 2019 року, крім окремих його приписів, що не мають значення для цієї справи). 
Оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» визначає першочергові заходи із реформи органів прокуратури, то він є спеціальним  законом  до спірних правовідносин. А тому п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», який визначає загальні підстави для звільнення, не є застосовним у розв`язанні спірних правовідносин щодо оскарження рішення атестаційної комісії, незгоди з результатами атестації та наказу про звільнення з посади прокурора за результатами такого рішення.
З огляду на викладене Верховний Суд зазначив, що системний аналіз положень абз. 1 п. 19  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»  дає підстави для висновку про те, що підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1 - 4 п. 19 цього розділу, зокрема й неуспішне проходження атестації, і  цей Закон  не вимагає додаткової підстави для звільнення.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи спір, що виник між ОСОБА_1 та Чернігівською обласною прокуратурою, колегія суддів враховує, що предмет та підстави адміністративного позову є подібними до обставин судових справ № 440/2682/20 та № 200/5038/20-а, що розглядалися Верховним Судом. Тому правові висновки Верховного Суду, сформовані під час розгляду таких справ та викладені в постановах від 29 вересня 2021 року та від 21 вересня 2021 року, є обов`язковими для врахування під розгляду справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам факт неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію є самостійною та достатньою підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора з посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Головуючий суддя                                                                        А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Л.О. Костюк  

                                                                                                    В.В. Файдюк  

Постанова складена у повному обсязі 13 жовтня 2021 року.