ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" грудня 2021 р. м. Київ           Справа№ 911/1388/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Корсака В.А. 
          Попікової О.В. 

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 
на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2021 (повний текст рішення підписано 16.08.2021)
у справі № 911/1388/21 (суддя Грабець С.Ю.)
за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
до Приватного акціонерного товариства  «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях
про стягнення 53 174,89 грн
ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до Приватного акціонерного товариства  «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 44    067,28 грн основного боргу, 2    191,05 грн пені, 4    406,73 грн штрафу, 525,12 грн 3 % річних, 1    984,71 грн інфляційних втрат та судових витрат. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору оренди №1932 індивідуально визначеного (нерухомого майна), що належить до державної власності (далі по тексту - Договір) щодо сплати орендних платежів за період з серпня 2020 по січень 2021, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем, як балансоутримувачем, у розмірі 44    067,28 грн. Крім того, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 2    191,05 грн згідно п. 3.7 Договору та 10 % штрафу у розмірі 4    406,73 грн згідно п. 3.8 Договору, та 525,12 грн 3% річних, 1    984,71 грн інфляційних витрат на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК). 
Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.05.2021 залучено до участі у справі №911/1388/21 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, -  Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.    
Рішенням Господарського суду Київської області від 04.08.2021 у справі №911/1388/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 22    033,66 грн основного боргу, 1 100,08 грн пені, 2 203,37 грн штрафу, 263,76 грн 3% річних, 1 153,54 грн суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 2 270,00 грн витрат на сплату судового збору. В іншій частині позову суд першої інстанції відмовив. 
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення 44    067,28 грн заборгованості зі сплати орендних платежів за період з серпня 2020 по січень 2021 є документально обґрунтованою, що підтверджується Договором, рахунками-фактурами №76/1498 від 31.08.2020, №76/1742 від 30.09.2020, №76/1930 від 31.10.2020, №76/2107 від 30.11.2020, №76/2356 від 31.12.2020, №76/278 від 31.01.2021, а також актами приймання-здачі виконаних послуг від 31.08.2020, від 30.09.2020, від 31.10.2020, від 30.11.2020, від 31.12.2020 та від 31.01.2021.
Разом з цим, судом першої інстанції враховано постанову Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 року «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» (далі по тексту - постанова №611), якою врегульовані питання щодо звільнення орендарів від сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину, встановленого Урядом з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та зменшено розмір орендної плати на 50 % від заявленої суми. Враховуючи зменшення суми основного боргу, судом першої інстанції здійснено власний розрахунок, нарахованих позивачем відповідачу пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, та ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача 1 100,08 грн пені, 2 203,37 грн штрафу, 263,76 грн 3% річних та 1 153,54 грн суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.  
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі по тексту - апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2021 у справі №911/1388/21 в частині відмови у стягненні 22 033,62 грн основної заборгованості, 1 090,97 грн пені, 2 203,36 грн штрафу, 261,36 грн 3% річних, 831,17 грн інфляційних втрат та ухвалити нове рішення, яким стягнути  з відповідача на користь позивача 22 033,62 грн основної заборгованості, 1 090,97 грн пені, 2 203,36 грн штрафу, 261,36 грн 3% річних, 831,17 грн інфляційних втрат та судові витрати.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми пункту 2 постанови №611 та пункт 1 Додатку №2 до постанови №611, оскільки зазначеною постановою не визначено порядок звільнення орендарів від орендної плати та/або нарахування орендної плати у розмірі 50 % суми нарахованої орендної плати, а тому до спірних правовідносин, на думку апелянта, мають застосовуватись загальні положення щодо зміни істотних умом Договору. При цьому, як зазначає апелянт, судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин положення ст. 188 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК), ст.ст. 651-654 ЦК, ч. 5 ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 127, 129-131 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна», оскільки умови Договору в частині розміру орендної плати можуть бути змінені за погодженням сторін з обов`язковим укладенням окремого письмового договору. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у справі №911/1388/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Корсак В.А., Попікова О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2021 по справі №911/1388/21. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, клопотання, заперечення, скарги до 13.10.2021.
18.10.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, надісланий засобами поштового зв`язку 13.10.2021, а тому відповідно до ч. 7 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК), є таким, що поданий у встановлений судом строк. 
Згідно письмового відзиву відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2021 у справі №911/1388/21 залишити без змін, посилаючись на те, що позивач є лише балансоутримувачем, а не орендарем, а тому він не наділений повноваженнями на самостійне визначення порядку взаєморозрахунків між сторонами Договору. Застосування до спірних правовідносин положень постанови №611 є правомірним, оскільки внаслідок запровадження Урядом карантинних обмежень та мають безпосередній вплив на здатність орендарів самостійно сплачувати орендну плату у повному обсязі, оскільки їх прибутковість значно знизилась.   
04.10.2021 від позивача на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких апелянт зазначає про необхідність укладення між сторонами додаткової угоди щодо зміни розміру орендної плати. При цьому апелянт посилається на судову практику, зокрема постанови Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі №3-19гс/15 (№14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), від 29.03.2017 у справі №916/1689/15, постанови Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №916/1578/15-г. 
Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, письмових пояснень, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
          Як встановлено судом першої інстанції, 20.01.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (Орендодавець) (Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області було змінено назву на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань) та Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (Орендар) укладено Договір оренди №1932 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі по тексту - Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме частину приміщення №1, загальною площею 170,0 кв.м., в будівлі Док-ангара «Східний» (інв. номер 47504) (далі - майно), розташоване за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (Балансоутримувач), вартість якого визначено згідно з висновком про вартість станом на 31 липня 2016 року і становить за незалежною оцінкою 976    531,00 грн, без врахування ПДВ. (а.с. 20-27). 
Згідно з п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів.
Відповідно до п. 2.1 Договору Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.
Пунктом 2.4 Договору встановлено, що обов`язок щодо складання акта приймання передавання при укладенні договору покладається на Орендодавця, а при поверненні майна з користування на Орендаря.
Згідно з п. 3.1 Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розділу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку липень 2016 р. 12 206,64 грн. (дванадцять тисяч двісті шість гривень 64 коп.).
Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.
Пунктом 3.3. Договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.
Згідно з п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.
Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.
Пунктом 5.3. договору встановлено, що Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює Орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, наведеним у розділі 11 Договору).
Згідно з п. 10.1 Договору, цей Договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з « 20» січня 2017 року до « 19» січня 2018 року включно.
Відповідно до п. 10.4 Договору у разі відсутності заяви однієї сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.
20.01.2017 майно - частину приміщення №1, загальною площею 170,0 кв.м., в будівлі Док-ангара «Східний» (інв. номер 47504) (далі - майно), розташоване за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», передано третьою собою відповідачу згідно акта приймання-передачі орендованого майна. (а.с. 29). 
24.01.2018 між третьою особою та відповідачем укладено Додатковий договір №1 до Договору (далі по тексту - Додатковий договір №1), за умовами якого сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік до « 19» січня 2019 року включно. (а.с. 30). 
Відповідно до п. 2 Додаткового договору №1, відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що положення пункту 1 цього додаткового договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 20 січня 2018 року.
12.02.2019 між третьою особою та відповідачем укладено Додатковий договір №2 до Договору (далі по тексту - Додатковий договір №2), згідно з умовами якого сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 (один) рік до « 19» січня 2020 року включно. (а.с. 31). 
Відповідно до п. 2 Додаткового договору №2, відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що положення цього додаткового договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 20 січня 2019 року.
07.04.2020 між третьою особою та відповідачем укладено Додатковий договір №3 до Договору, згідно з умовами якого сторони домовились про внесення змін до платіжних та поштових реквізитів сторін. (а.с. 32-33). 
          Відповідно до п. 2 Додаткового договору №3, у зв`язку із проведенням незалежної оцінки об`єкта оренди та виконання статті 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», сторони домовились пункти 1.1 та 3.1 Договору викласти в такій редакції: « 1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно частину приміщення №1 площею 170,0 кв.м. в будівлі Док-ангара «Східний» (інв. №47504) (далі - майно), що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», та перебуває на балансі державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», код ЄДРПОУ 20572069 (Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31 грудня 2019 року і становить за незалежною оцінкою 1 135 340,00 грн (один мільйон сто тридцять п`ять тисяч триста сорок гривень 00 копійок), без врахування ПДВ.». « 3.1. Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року №786 (зі змінами) (далі Методика розрахунку), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2019 року 14 191,75 грн (чотирнадцять тисяч сто дев`яносто одна гривня 75 копійок)».
Згідно з п. 3 Додаткового договору №3 сторони домовились продовжити термін дії Договору на 1 (один) рік до « 19» січня 2021 року включно, відповідно до наказу Фонду державного майна України від 04.11.2019 №1075 «Про деякі питання продовження договорів оренди на новий строк» (із змінами).
Відповідно до п. 5 Додаткового договору №3, відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України сторони домовились, що положення п.п. 2, 3 цього додаткового договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 20 січня 2020 року.
Заявляючи позовні вимоги, позивач посилається на наявність заборгованості відповідача зі сплати орендних платежів на суму 44    067,28 грн, яка утворилась за період з серпня 2020 по січень 2021, та підтверджується виставленими відповідачу рахунками-фактури №76/1498 від 31.08.2020, №76/1742 від 30.09.2020, №76/1930 від 31.10.2020, №76/2107 від 30.11.2020, №76/2356 від 31.12.2020, №76/278 від 31.01.2021, а також актами приймання-здачі виконаних послуг від 31.08.2020, від 30.09.2020, від 31.10.2020, від 30.11.2020, від 31.12.2020 та від 31.01.2021, які видані відповідачу згідно реєстрів виданих/отриманих оригіналів документів. (а.с. 35-52).
Спір виник внаслідок невиконання відповідачем умов Договору в частині сплати орендних платежів Балансоутримувачу за період з серпня 2020 по січень 2021.  
          Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ч. 1 ст. 283 ГК за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 286 ГК орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди), орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.          Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18 зазначила, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, строк оплати за рахунками-фактурами №76/1498 від 31.08.2020, №76/1742 від 30.09.2020, №76/1930 від 31.10.2020, №76/2107 від 30.11.2020, №76/2356 від 31.12.2020, №76/278 від 31.01.2021, та актами приймання-здачі виконаних послуг згідно від 31.08.2020, від 30.09.2020, від 31.10.2020, від 30.11.2020, від 31.12.2020 та від 31.01.2021 є таким, що настав, отже, відповідач є таким, що прострочив свої зобов`язання.  
          Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За статтею 230 ГК штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 (із подальшими змінами та доповненнями) на усій території України з 12.03.2020 встановлено карантин.
Водночас, постановою № 611 врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, зокрема на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2. 
Так, згідно з Додатком 2 - Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків, відповідач відноситься до таких орендарів, оскільки нерухоме державне майно використовується ним для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів (п. 1.2 Договору).  
Враховуючи положення вищевказаної постанови, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру орендної плати на 50 % та стягнення з відповідача на користь позивача 22    033,66 грн основного боргу. При цьому, з урахуванням зменшення розміру орендної плати на 50 %, судом здійснено власний розрахунок  пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат та стягнуто з відповідача на користь позивача  1 100,08 грн пені, 2 203,37 грн штрафу, 263,76 грн 3% річних, 1 153,54 грн суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції. 
Апелянт не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції в частині застосування приписів постанови №611 щодо зменшення розміру орендної плати на 50 % за відсутності внесення змін до Договору. 
Частиною 1 статті 269 ГПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.     
Як вже зазначено, питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном були врегульовані постановою № 611, зокрема у пункті 1 цієї постанови передбачено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2. 
Згідно з Додатком 2 - Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків, відповідач відноситься до таких орендарів, на яких поширюється дія постанови №611, оскільки нерухоме державне майно використовується для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів (п. 1.2 Договору).  
          Відповідно до п. 2 постанови № 611 зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.
З огляду на положення Постанови № 611 нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати.
За Договором орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, отже забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець, а не позивач. 
Оскільки Постанова №611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і  внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається. Подібний за змістом правовий висновок вкладено у постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №910/13397/20.
Зазначене спростовує доводи апелянта про необхідність внесення змін до Договору шляхом укладення Додаткової угоди в частині зміни розміру орендної плати.  
                    Також суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що він не є ані стороною договору оренди, ані власником державного майна, а є лише балансоутримувачем майна та отримує визначену орендодавцем у договорі частину орендної плати. У зв`язку з чим позивач, не маючи жодного стосунку до правовідносин сторін за договором, не уповноважений визначати порядок нарахування орендної плати. Такі повноваження має виключно власник майна та сторона договору оренди. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові  Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №911/3067/20. 
Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо посилань апелянта на постанови Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі №3-19гс/15 (№14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), від 29.03.2017 у справі №916/1689/15, постанови Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №916/1578/15-г, то вказані справи не є релевантним з даним предметом спору, оскільки під час вирішення вказаних справ не існували обставини, які наявні за спірним предметом спору щодо зменшення розміру орендної плати за користування державним майном на період дії карантину, та, більше того, за приписами ст. 236 ГПК лише висновки Верховного Суду застосовуються як норми права. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зменшення розміру орендної плати на 50 % та часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ч. 1    ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ч. 1    ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1        ст.        74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст.ст.    76,    77 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 4    ст. 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ    Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод    1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі щодо ухваленого судового рішення не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.  
Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2021 у справі № 911/1388/21 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» задоволенню не підлягає.
Згідно ст. 129 ГПК судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2021 у справі № 911/1388/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2021 у справі №911/1388/21 залишити без змін.
3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».
4. Матеріали справи № 911/1388/21 повернути до Господарського суду Київської області.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 06.12.2021 у зв`язку із перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Владимиренко С.В. у відпустці з 15.11.2021 по 03.12.2021.  

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.В. Попікова