П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/16671/21	

Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
ухвала суду першої інстанції прийнята у
м. Одеса, 20 вересня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурор, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2021 року ОСОБА_1 (позивач)звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, про:
- визнання протиправними дій Офісу Генерального прокурора з ненадання достовірної та повної інформації з Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно кримінальних проваджень, в яких значиться його прізвище;
- зобов`язання Офіс Генерального прокурора надати достовірну та повну інформацію з Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно кримінальних проваджень, в яких значиться його прізвище;
- стягнення з відповідача на користь позивача 50000 гривень моральної шкоди, спричиненої йому відповідачем.
УхвалоюОдеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021р.:
-у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовлено;
-роз`яснено позивачу, що даний спір в частині оскарження дій Офісу Генерального прокурора та зобов`язання його вчинити певні дії підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства за правилами, встановленими КПК України, а в частині відшкодування моральної шкоди - в порядку цивільного судочинства за правилами, встановленими ЦПК України.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою у якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.
У своїх доводах апелянт зазначає, що суд першої інстанції, зазначивши у своїй ухвалі від 20.09.2021р. про те, що позивач має право на отримання інформації щодо здійснення органами прокуратури, досудового розслідування у кримінальних провадженнях на підставі ЗУ «Про звернення громадян», дійшов невірного висновку, що реалізація права позивача на отримання запитуваної інформації ним може бути здійснена виключно в порядку, встановленому КПК, оскільки до Офісу Генерального прокурора позивач звертався саме з питання отримання інформації про себе на підставі Конституції України, ЗУ «Про звернення громадян» та ЗУ «Про інформацію». В обгрунтування позову позивач вказував саме на те, що відповідачем не було надано достовірної та повної інформації з Єдиного реєстру досудових розслідувань, як держателем цієї інформації, стосовно кримінальних проваджень, в яких значиться прізвище ОСОБА_1 , якщо такі є. Тобто, позов не обгрунтовувався жодними вимогами щодо оскарження дій/рішень на стадії досудового розслідування кримінальних проваджень відповідно до номр КПК України, а стосувався саме отримання інформації від її розпорядника в порядку ЗУ "Про звернення громадян" та ЗУ "Про інформацію".
У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах вимог заяви про роз`яснення судового рішення і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно оскаржуваної ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2021р., відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки запитувана в запитах позивача інформація створюється в результаті розслідування кримінальних проваджень, то відповідно й спірні правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є кримінально-процесуальними. А відтак, даний спір не належить розглядати за правилами КАС України.
До того ж, пославшись на приписи ч.5 ст.21 КАС України, зауваживши, що вимога про відшкодування моральної шкоди, яка в даному випадку заявлена з вимогою, що не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, також не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства згідно приписів ч.5 ст.21 КАС України, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Надаючи оцінку обґрунтованості зазначеним вище висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
В силу вимоги ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).
Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Водночас юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Колегія суддів вважає хибним висновок суду першої інстанції про те, дана справа повинна бути розглянута у порядку встановленому КПК України, оскільки приписи ст.303 КПК України містять вичерпний перелік підстав за яких рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, можуть бути оскаржені під час досудового розслідування у встановленому КПК порядку.
Апеляційний суд звертає увагу, що стаття 303 включена у параграф 1 «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» глави 26 «оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» Кримінально-процесуального кодексу України, та визначає рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження.
Так, за ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи; рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування; повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом; відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, та визначено коло осіб. Які можуть оскаржувати наведені рішення/дії.
Як встановлено ч.ч. 2,3 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.
Тобто, у рамках КПК України розглядаються чітко визначені ст. 303 
Оскарження дій органів прокуратури щодо ненадання відповіді на заяву/запит в порядку ЗУ «Про звернення громадян», ЗУ «Про інформацію», вказаною нормою не передбачено.
В свою чергу, як свідчать матеріали позову, спірними у даній справі позивачем визначено дії Офісу Генерального прокурора з ненадання достовірної та повної інформації з Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно кримінальних проваджень, в яких значиться прізвище позивача – ОСОБА_1 на його запити.
Зі змісту запитів ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора слідує, що позивачу – ОСОБА_1 не було відомо чи провадиться досудове розслідування відносно нього, чи є взагалі будь-які відомості в ЄРДР щодо досудових розслідувань, у яких фігурує прізвище ОСОБА_1 .
Отже, для розв`язання питання про те, чи підлягає цей спір розгляду судом адміністративної юрисдикції, необхідно з`ясувати, чи є він публічно-правовим, тобто чи пов`язаний з виконанням відповідачем публічно-владних управлінських функцій, та чи не має цей спір вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.
З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24-25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17(пункти 18-19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17).
Прокуратура становить єдину систему державних органів, які від імені України в порядку, передбаченому Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), здійснюють встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Правову природу і завдання зазначеного органу визначено у статті 1 цього Закону.
Однією із засад діяльності прокуратури згідно з пунктом 9 частини першої статті 3 Закону 1697-VII є прозорість, що включає надання на запити інформації, якщо законом не встановлено обмежень щодо її надання.
Положеннями статті 32 Конституції України гарантовано, що кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.
Відповідно до абз.2 ч.2 ст.11 Закону України "Про інформацію" кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Одним із видів інформації про фізичну особу є відомості щодо фактичного здійснення правоохоронними органами України перевірки окремих дій, рішень, дій та (або) бездіяльності такої особи в рамках проведення досудових розслідувань кримінальних проваджень. Така інформація зафіксована у Єдиному реєстрі досудових розслідувань.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Як визначено абз. 1 ст. 1 ЗУ «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону (абз.1 ст. 2 ЗУ «Про звернення громадян»).
Згідно з абз. 1,3 ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI).
Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VІ).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Таким чином, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, реалізуючи свої повноваження, наділені правом вчиняти певні дії на підставі та в межах чинних норм законодавства України, зокрема, надавати інформацію на звернення громадян у порядку Закону № 2939-VI.
Порядок формування та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - Реєстр), а також надання відомостей з нього, визначено Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020р. (надалі – Положення № 298).
Пунктом 4 розділу 1 вказаного Положення № 298 визначено, що держателем Реєстру є Офіс Генерального прокурора (далі - Держатель).
Отже, Офіс Генерального прокурора, як державний орган і суб`єкт владних повноважень є розпорядником запитуваної позивачем інформації.
Розглядаючи інформаційні запити Куркіна Д.О. про надання інформації, якщо така є, щодо перевірки чи фігурує його прізвище у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань з наданням відомостей про такі кримінальні провадження та у якості кого його прізвище у них фігурує, Офіс Генерального прокурора виступає представником влади, здійснює свої визначені законом повноваження і в порядку їх реалізації вирішує питання, що впливають на права та обов`язки суб`єкта звернення.
Отже, пов`язані з розглядом відповідного запиту дії або бездіяльність Офіс Генерального прокурора випливають зі здійснення публічно-владної управлінської функції. При цьому чинним законодавством не встановлено винятків, які б давали підстави для протилежного висновку щодо правової природи зазначених дій або бездіяльності, а тому спори за скаргами на них є публічно-правовими.
На думку судової колегії, відомості з ЄРДР щодо фігурування особи у певному кримінальному провадженні, відповідають критеріям інформації, яка може бути одержана такою особою у відповідь на її запит до розпорядника такої інформації.
Правова позиція апеляційного суду зі спірно питання узгоджується з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої палати Верховного Суду від 08.04.2020р. у справі № 826/7244/18 та у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021р. у справі №826/15520/16.
З огляду на встановлені обставини, врахувавши наведені вище правові норми, опираючись також на висновки Верховного Суду зроблені у подібних правовідносинах щодо застосування норм права, колегія суддів дійшла переконання, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали неправильно застосовано норми права, помилково визначено, що даний спір має вирішуватись у порядку КПК України.
З огляду на те, що вимога про стягнення моральної шкоди заявлена в одному позові з вимогами публічно-правового характеру, така підлягає також розгляду адміністартивним судом, що узгоджується з приписами ч. 5 ст. 21 КАС України.
Передбачені ст. 170 КАС України підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі відсутні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі про відмову у відкритті провадження у справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а тому, ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду зі стадії відкриття провадження.
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315-317, 320, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року по справі № 420/16671/21- скасувати.
Справу № 420/16671/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурор, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди – направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.