ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2021 року	Львів	Справа № 380/8020/20 пров. № А/857/18004/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ-АВТО-ГРУП» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року (головуючого судді Гулика А.Г., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/8020/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ-АВТО-ГРУП» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу,-
ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «СТ-АВТО-ГРУП» 29.09.2020 звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління ДПС у Львівський області від 25.09.2020 № 3600 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «СТ-АВТО-ГРУП».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «СТ-АВТО-ГРУП» подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю. Вказує, що судом першої інстанції неправомірно не взято до уваги його доводи, щодо обов`язковості проведення камеральної перевірки, яка в обов`язковому порядку мала б передувати видачі спірного наказу.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у справі №380/8020/20 та ухвалою суду від 12.10.2021 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на підставі пунктів підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України розглянувши доповідну записку управління податкового аудиту Головного управління ДПС від 24.09.20202 №536/13-01-07-08 заступник начальника Головного управління ДПС у Львівській області видав наказ «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «СТ-АВТО-ГРУП» від 25.09.2020 №3600.
Вказаний наказ 28.09.2020 отримав директор ТзОВ «СТ-АВТО-ГРУП» Дільний С.М., що підтверджується його підписом на оскарженому наказі. 
Позивач не допустив посадових осіб відповідача до проведення перевірки, що підтверджується актом про відмову в допуску до проведення перевірки від 28.09.2020 №753.
Не погоджуючись із наказом відповідача «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «СТ-АВТО-ГРУП» від 25.09.2020 №3600 позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі – ПК України) передбачено право контролюючого органу проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Порядок проведення документальних позапланових виїзних перевірок регламентовано статтею 78 ПК України.
Відповідно до підпункту 28.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Згідно з пунктом 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки уповноважена особа контролюючого органу приймає рішення, що оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 вказаної статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 зазначеного Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Пунктом 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 вказаної статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що копію наказу «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «СТ-АВТО-ГРУП» від 25.09.2020 №3600 отримав директор позивача Дільний С.М., що підтверджується його підписом на оскарженому наказі із зазначенням дати - 28.09.2020. 
Суд зазначає, що відповідно до положень оскарженого наказу 28.09.2020 – перший день перевірки, тому вручення відповідачем наказу «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «СТ-АВТО-ГРУП» від 25.09.2020 №3600 у день перевірки не може вважатися своєчасним, тобто таким, що здійснене до початку проведення перевірки.
Відповідно до вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
Відповідно до пункту 81.2 статті 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.
У разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
З аналізу наведених нормативних положень вбачається, що непред`явлення або не надіслання платнику податків копії наказу про проведення перевірки є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Суд встановив, що позивач скористався своїм правом на не допуск посадових осіб відповідача до проведення перевірки на підставі оскарженого наказу, що підтверджується актом про відмову в допуску до проведення перевірки від 28.09.2020 №753.
Водночас, суд звертає увагу позивачу, що несвоєчасне вручення наказу про проведення перевірки жодним чином не впливає на його правомірність та не може бути підставою для його скасування, оскільки законодавець передбачив інші правові наслідки несвоєчасного вручення наказу про проведення перевірки (недопуск посадових осіб контролюючого органу до її проведення).
Оцінюючи доводи апелянта про те, що проведенню документальної позапланової виїзної перевірки має передувати камеральна перевірка колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 78.1.8. пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V вказаного Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у вказаному підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. 
Згідно поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість підприємством задеклароване від`ємне значення з податку на додану вартість декларації з податку на додану вартість за період серпень 2020 року в сумі 25035801 грн., у тому числі, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2020 року. 
З огляду на це, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач згідно з положеннями підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України мав достатні правові підстави для проведення перевірки позивача. 
Суд відхиляє посилання позивача на норми наказу Державної податкової служби «Про затвердження Регламенту опрацювання податкових декларацій з податку на додану вартість, за якими задекларовано від`ємне значення та/або бюджетне відшкодування податку на додану вартість» від 19.06.2012 №522, оскільки такий втратив чинність на підставі наказу Державної фіскальної служби України від 14.04.2017 №263 чинним на момент видання оскарженого наказу нормативно-правовими актами обов`язок попереднього проведення камеральної перевірки платника податку не передбачений.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №821/1235/17, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, відповідач прийняв оскаржений наказ на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України, а тому колегія суддів вважає, що позивач не навів, а суд не встановив обставин, які б свідчили про протиправність наказу Головного управління ДПС у Львівській області «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «СТ-АВТО-ГРУП» від 25.09.2020 №3600, відповідно правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. 
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат підставі статті 139 КАС України немає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ-АВТО-ГРУП» – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі №380/8020/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Л.Я. Гудим

                                                                                            Р.Й. Коваль