ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/240/21  Номер провадження 22-ц/814/1763/21	Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л. Є.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,
       секретар: Гречка Є.В.
за участю представника відповідача –  ОСОБА_1 
представника третьої особи – Тарапати А.Ю.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області
       на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 04 червня 2021 року 
       по справі за позовом  ОСОБА_2 до Відділу освіти, сім`ї, молоді та спору Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, Полтавської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, –
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування  позовних вимог зазначала, що вона 13 січня 2021 року звільнена з посади завідувача районного методичного кабінету відділу освіти, сім`ї молоді та спорту Диканської РДА у зв`язку з реорганізацією вказаного відділу, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Проте при звільненні з роботи їй не було вчасно виплачено всіх сум, що належать їй від підприємства. Повний розрахунок з нею був проведений 19 березня 2021 року.
В зв`язку з цим, з урахуванням ч. 1 ст. 117 КЗпП України, просила стягнути з відпо-відача на її користь, середній заробіток у розмірі 18 916 грн. 12 коп.
Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2021 року до участі у справі було залучено у якості співвідповідача Полтавську районну державну адміністрацію.
Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 04 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з Полтавської районної державної адміні-страції Полтавської області на користь ОСОБА_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18 916 грн. 12 коп. Вирішено питання судових витрат.

 Не погодившись з даним судовим рішенням, Полтавська районна державна адміністрація Полтавської області оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмови у задоволенні позовних вимог.
Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що роботодавець несе відповідальність за затримку розрахунку при звільнення виключно у разі наявності вини останнього. У даному випадку вина Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА, як і його правонаступника – Полтавської РДА – відсутня, а місцевим судом такий факт не з`ясовувався, що унеможливлює застосування до відповідача фінансових санкцій у вигляді обов`язку сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку. 
Окрім того, обставини, які зумовили таку заборгованість, не залежали від волі відповідачів, оскільки мала місце реалізація реформи децентралізації та набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» та у зв`язку з цим – відсутність у розпорядника коштів місцевого бюджету коштів для розрахунку з працівниками. 
Окрім того, апелянт вказував на протилежність практики районного суду у аналогічній справі №529/236/21, рішення ухвалено 03 червня 2021 року.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено Полтавську районну раду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно Наказу №19 від 13 січня 2021 року ОСОБА_2 звільнено з посади завідувача районного методичного кабінету Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА у зв`язку з реорганізацією відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до запису №23 трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 13 січня 2021 року звільнено з роботи у зв`язку з реорганізацією Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.
Згідно наявної у матеріалах справи довідки, ОСОБА_2 нараховані кошти при звільненні, які їй виплачені – 19 березня 2021 року.
Отже, встановивши, що в день звільнення позивачу, в порушення ст. 116 КЗпП України, не виплачені належні суми заробітної плати, районний суд дійшов висновку, що зазначене є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України за період з 14 січня 2021 року (наступний робочий день після звільнення) по 19 березня 2021 року (день проведення розрахунку).
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, за нормами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
За роз`ясненнями, наведеними в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», – установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Матеріалами справи підтверджено, що у день звільнення (13 січня 2021 року) розраху-нок з позивачем не проведений. Заробітна плата та компенсація за невикористані відпустки виплачені лише – 19 березня 2021року.
Звідси вірним є висновок суду про те, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 січня 2021 року (наступ-ний робочий день після звільнення) по 19 березня 2021 року (день проведення розрахунку), що складає 46 робочих днів. 
Колегія суддів також погоджується з правильністю розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період.
Вказаний розрахунок відповідачем на підставі належних та допустимих доказів не спростовано.
Також, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду стосовно правомірності здійснення відповідного стягнення саме з Полтавської РДА, а не безпосередньо з роботодавця – Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА, оскільки матеріалами справи установлено, що згідно розпорядження голови Диканської районної державної адміністрації №3 від 05.01.2021 року припинено діяльність Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА шляхом приєднання до Полтавської районної державної адміністрації та визначено вважати Полтавську районну державну адміністрацію правонаступником майна, прав та обов`язків Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що роботодавець несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні виключно у разі наявності вини останнього, а у даному випадку вина Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА, як і його правонаступника Полтавської РДА, відсутня, у зв`язку з реалізацією реформи децентра-лізації та набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій», що унеможливлює застосування до відповідача фінансових санкцій у вигляді обов`язку сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, апеляційний суд відхиляє з урахуванням наступного.
У підтвердження своїх доводів Полтавська РДА долучила до апеляційної скарги докази, зокрема: лист Міністерства фінансів України №05210-16-6/1630 від 21.01.2021р., рішення другої сесії восьмого скликання Полтавської районної ради Полтавської області «Про внесення змін до показників районного бюджету за 2021 рік» від 23.02.2021р. №2-VІІІ-148 з додатками.
При цьому скаржник взагалі не наводить жодних обґрунтованих підстав та поважних причин, які б унеможливлювали пред`явлення зазначених доказів до суду першої інстанції.

Згідно пункту першого частини п`ятої статті 178 ЦПК України відповідач зобов`язаний додати до відзиву на позов докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем .
Як вбачається з матеріалів справи, Полтавська РДА була залучена до участі у справі в якості відповідача та повідомлялась про розгляд справи, проте не скористалась своїм право на подачу до суду відзиву на позов та доказів на підтвердження відсутності їх вини в невиплаті позивачу належних їй сум при звільненні.
Поважних причин, які унеможливили б подачу вказаних документів до суду першої інстанції, Полтавською РДА в апеляційній скарзі не наведено, при цьому, нормами цивільного процесуального законодавства України кожна сторона, у тому числі і відповідач, зобов`язана підтвердити свої доводи і заперечення належним і допустимими доказами.
Згідно із ч. ч. 3, 6 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Окрім того, установлено, що Відділ освіти, сім`ї молоді та спорту Диканської РДА було ліквідовано розпорядженням Голови районної державної адміністрації «Про реоргані-зацію відділу освіти, сім`ї молоді та спорту Диканської РДА» №3 від 05.01.2021 року, після чого 11.01.2021 року було проведено звільнення позивача.
При цьому даним розпорядженням від 05.01.2021 року визначено вважати Полтавську РДА правонаступником майна, прав та обов`язків відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА.
Відтак, з наведеного вбачається, що ще до звільнення позивача з роботи, було визначено правонаступника Відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської РДА за всіма правами та обов`язками – Полтавську РДА, отже, станом на 11.01.2021 року, розпорядника коштів було фактично визначено, а тому нездійснення ним своїх обов`язків з проведення належного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 з посади, і є підставою для стягнення з нього суми середнього заробітку за час затримки такого.
З урахуванням наведеного на працівника, який є менш захищеною стороною, не може бути покладено надмірного тягаря неотримання відповідної компенсації, з підстав несвоєчасного переведення відповідних коштів на баланс установи розпорядника коштів, оскільки такі дії/бездіяльність в повній мірі залежали від відповідачів.
Посилання апелянта на протилежність практики районного суду у аналогічній справі №529/236/21 (рішення від 03.06.2021 року) не є прийнятним, оскільки за змістом ст. 263 ЦПК України суд зобов`язаний враховувати лише правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права. 
Окрім того, обставини у справі №529/236/21 (рішення від 03.06.2021 року) не є ідентичними з обставинами вказаної цивільної справи №529/240/21, яка є предметом апеляційного розгляду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За наведених обставин доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність та зводяться до незгоди із судовим рішенням. 
Районний суд повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані докази, на підставі якихдійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування – не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області – залишити без задоволення.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 04 червня 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:   Бондаревська С.М.

Судді: Пилипчук Л.І.

Чумак О.В.