Постанова
Іменем України
16 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 286/1928/20
провадження № 51-3088км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                 ОСОБА_5 ,
захисника                                                 ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за  № 12020060250000260 
від 26 травня 2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
та жителя 
АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу 12 вересня 2016 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 
1 місяць,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, 
за касаційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури 
на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Овруцького районного суду Житомирської області від  02 жовтня 
2020 року, залишеним без зміни ухвалою Житомирського апеляційного суду 
від 19 квітня 2021 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України 
до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 
1 рік 6 місяців. 
Вирішено питання про долю речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 22 травня 
2020 року близько 13:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в одній 
із кімнат житлового будинку АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_8 , до якого прийшов у гості, повторно, скориставшись тимчасовою відсутністю сторонніх осіб та тим, що останній заснув після вживання спиртних напоїв, шляхом вільного доступу таємно викрав у ОСОБА_8 грошові кошти 
в сумі 4 000 грн, які знаходились між сторінками паспорту потерпілого, що зберігався в його сорочці. Викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції 
з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та  невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Як зазначає прокурор, суд апеляційної інстанції порушив вимоги ч. 2 ст. 419 КПК України щодо надання відповідей на всі доводи апеляційної скарги прокурора із зазначенням підстав, з яких цю скаргу визнано необґрунтованою. Зокрема, вказує, що суд першої інстанції безпідставно 
без наведення відповідних мотивів прийняв рішення про застосування 
до засудженого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України. При цьому суд, 
на думку прокурора, не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання у виді позбавлення волі, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин проти власності, на що і суд апеляційної інстанції також не звернув уваги. Крім того, зазначає, що апеляційним судом не взято до уваги доводів прокурора 
про неврахування судом першої інстанції при обранні ОСОБА_7 покарання обтяжуючої покарання обставини та небажання винного усунути заподіяну шкоду, тобто відшкодувати збитки потерпілому.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Під час касаційного розгляду прокурор підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення.
Захисник просила касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Мотиви Суду 
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі 
не оспорюються.
Доводи прокурора про безпідставне застосування до засудженого положень 
ст. 75 КК України, що залишилось поза увагою апеляційного суду, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Згідно з вимогами ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви, з яких суд виходив, постановляючи ухвалу. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції 
не виконав.
Відповідно до статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Положеннями ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами 
у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували 
під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, 
при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження 
для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк 
не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який   раніше судимий, за місцем проживання характеризується формально позитивно, не одружений, на обліку у нарколога не перебуває, перебуває на обліку у психіатра (з дитинства страждає на легку розумову відсталість в ступені помірно-вираженої дебільності з емоційно-вольовою нестійкістю, ускладненою вживанням алкогольних напоїв), а також взяв до уваги обставину, що пом`якшує покарання, – щире каяття, та обтяжуючу покарання обставину – вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного, а також думки потерпілої, яка не наполягала 
на призначенні ОСОБА_7 покарання, пов`язаного з позбавленням волі, суд дійшов висновку, про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції 
від суспільства й на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців.
Не погоджуючись із указаним рішенням, прокурор оскаржив його до апеляційного суду, вважаючи, що відсутні будь-які підстави для звільнення ОСОБА_7 
від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки місцевий суд не в достатній мірі врахував те, що останній неодноразово засуджувався, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, а покарання, призначені йому за попередніми вироками, зважаючи на вчинення ним нового злочину, не досягли мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши вирок щодо ОСОБА_7 , за поданою скаргою залишив його без зміни, а апеляційну скаргу прокурора – без задоволення.
Разом із тим суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував свого висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, 
повною мірою не врахувавконкретних обставин кримінального правопорушення, 
а також те, щоОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання у виді позбавлення волі, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин проти власності, перебуваючи при цьому 
у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною. 
З огляду на наведене рішення апеляційного суду через порушення судом вимог 
ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій постанові, перевірити всі доводи, викладені в поданій апеляційній скарзі прокурора, після чого ухвалити законне й  обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів. У разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, 
за яким ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати неправильним.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року щодо 
ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                           ОСОБА_3