ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 р.	Справа № 520/6041/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Панов М.М.) від 11.06.2021 року по справі № 520/6041/21
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Харківській області
про визнання дій протиправним та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача по нарахуванню позивачу, як фізичній особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, єдиного соціального внеску, починаючи з 4 кварталу 2018 року та скасувати вимогу №0-398164-52 від 04.02.2021 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на суму 17856,23 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 06.04.2018 р. по 28.09.2018 р. був зареєстрований як ФОП та знаходився на спрощеній системі оподаткування, оскільки займався підприємницькою діяльністю, а з 29.09.2018 року проведено державну реєстрацію припинення. При цьому, протягом всього часу наявності свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю з 2011 року по 2021 рік позивач не подавав до податкової служби ані заяву за формою 5-ОПП, ані копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ані будь яких інших заяв з цього приводу. Однак, Красноградська податкова служба, без заяви про взяття на облік платника ЄСВ та без копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, самостійно, після проведення державної реєстрації припинення ФОП взяла його на облік платника ЄСВ, як особу яка проводить незалежну професійну діяльність. На початку березня 2021 року позивачем отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 №Ф-398164-52 на суму 17856,23 грн.Не погоджуючись із діями відповідача по нарахуванню позивачу, як фізичній особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, єдиного соціального внеску на підставі оскаржуваної вимоги, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимог задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність оскаржуваний дій відповідача. Посилання суду на те, що позивач самостійно подав звіти про суми нарахованого єдиного внеску є помилковими, оскільки відповідні звіти були подані вже після нарахування відповідачем грошового зобов`язання за період з 19.07.2019 року по серпень 2020 року на суму 11378,19 грн., а відтак вказана сума не може вважатись самостійно визначеною сумою ССВ, оскільки нарахована відповідачем ще раніше.Також, у період з серпня 2020 року по січень 2021 року позивач працював на посаді юриста в ПСП «Нове життя» та вказане підприємство, як роботодавець, перерахувало до бюджету єдиний внесок, а тому відповідач фактично подвійно нарахував позивачу суму ЄСВ.
Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.
Позивачем та відповідачем надавались письмові пояснення по справі.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 14.10.2011 позивачу було видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1076. 
З 06.04.2018 по 28.09.2018 позивач був зареєстрований як ФОП та в 2-3 кварталі 2018 року знаходився на спрощеній системі оподаткування, оскільки займався підприємницькою діяльністю. У вересні 2018 року, позивачем було проведено державну реєстрацію припинення вказаної діяльності.
З 18.08.2020 позивача прийнято на роботу на посаду юриста ПСП “НОВЕ ЖИТТЯ”.
При цьому, після проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, 01.10.2018 позивача взято на облік платника ЄСВ, як особу яка проводить незалежну професійну діяльність та з цього часу проводилось нарахування позивачу ЄСВ.
Позивач вказував, що на початку березня 2021 року отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 №Ф-398164-52 на суму 17856,23 грн.
Вважаючи дії відповідача щодо нарахування ЄСВ протиправними, а вказану вимогу незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені діючим законодавством, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для її прийняття.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі – Закон №2464-VI).
Згідно з пунктами 4, 5 частини першоїстатті 4 Закону № 2464-VIплатниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цьогоЗаконунараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цьогоЗакону нараховується єдиний внесок (частини друга, третя  статті 9 Закону№2464-VI).
Пунктом 1 розділу IV «Формування Звіту» Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженимнаказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905 (далі Порядок-№435)передбачено, що звіт формується платниками єдиного внеску на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно доЗаконунараховується єдиний внесок.
При цьому, як слідує із змісту звіту, який подається платниками єдиного внеску до контролюючого органу,платникивказаного внеску самостійно визначають на підставі даних бухгалтерських та інших документів розмір єдиного внеску,що підлягає сплаті.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2018 року позивачем подано до податкового органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску типу “ліквідаційна” за квітень-вересень 2018 року, у якому позивачем самостійно визначено розмір єдиного внеску у загальному розмірі 4914,36 гривень. 18.07.2018 ОСОБА_1 сплачено суму єдиного внеску у розмірі 2457,18 гривень за ІІ квартал 2018 року. 
04.08.2020 року позивачем подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність за період жовтень-грудень 2018 року, у якому позивачем самостійно визначено розмір єдиного внеску у загальному розмірі2457,15 гривень.
04.08.2020 року ОСОБА_1 подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність за 2019 рік, у якому Позивачем самостійно визначено розмір єдиного внеску у загальному розмірі 11016,72 гривень.
За 2019 рік ОСОБА_1 сплачено суми єдиного внеску у загальному розмірі 12181,54 гривень, а саме: 04.01.2019 у розмірі 4914,36 грн, 12.03.2019 у розмірі 2457,18 грн, 12.04.2019 у розмірі 4810 гривень.
Крім того, 04.08.2020 позивачем подано до податкового органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність за період січень-липень 2020 року, у якому позивачем самостійно визначено розмір єдиного внеску у загальному розмірі 7273,42 гривень.
29.01.2021 ОСОБА_1 подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність за січень-серпень 2020 року, у якому позивачем самостійно визначено розмір єдиного внеску у загальному розмірі 8312, 46 гривень.
Роздруківки даних звітів додані до відзиву на позов та міститься в матеріалах справи.
Сплата позивачем самостійно визначених сум єдиного внеску на підставі поданих звітів за 2020 рік не здійснювалася. 
Станом на 31.01.2021 відповідно до інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 17856,23 грн, у зв`язку з чим відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 04.02.2021 №Ф-398164-52 у розмірі 17856,23  гривень.
Водночас п. 1 та п. 2 розділу V «Виправлення помилок» Порядку №435встановлено, що у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.
Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб.
Якщо страхувальником до закінчення строку подання Звіту подаються за поточний звітний період лише окремі таблиці Звіту із зазначенням типу форми "скасовуюча", "додаткова", цей Звіт не вважається Звітом і вважається таким, що не подавався.
У разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми "скасовуюча" з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми "початкова" із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6додатка 4до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.
З аналізу приведених нормативних актів слідує, що сума грошових зобов`язань за платежемєдиний внесок визначається самостійно платником шляхом подання звіту, або контролюючим органом за наслідками проведення перевірки, результати якої оформляються актом. У випадку визначення грошового зобов`язання за платежемєдиний внесоксамостійно платником, шляхом подання звіту, воно є узгодженим та таким, що підлягає сплаті у строки встановленіЗаконом № 2464-VI.
Вказане грошове зобов`язання, як таке що підлягає сплаті може бути змінено/скасовано (в.т. числі і зменшено)лише у випадку подання платником уточнюючого звіту або внаслідок проведення контролюючим органомперевірки бухгалтерських та інших первинних документів платника, за наслідками яких будуть встановлені обставини щодо завищення задекларованого платником грошового зобов`язання з єдиного внеску.
За наведених обставин, суд невправі перебирати не притаманні йому повноваження та власним рішення змінюватисамостійно узгоджене платником грошове зобов`язання з єдиного внеску, що визначене таким платникомна підставі даних бухгалтерських та інших документів та задекларованеним поданійзвітності до контролюючого органу.
Частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VIпередбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої  статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої  статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.
Відповідно до частини одинадцятої  статті 9 Закону № 2464-VIв разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Виходячи з аналізу наведених положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що сума грошового зобов`язання, визначена позивачем у поданій ним звітності до контролюючого органу є такою що підлягає сплаті у строки встановлені частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI. Несвоєчасно внесена сума єдиного внеску є боргом (недоїмкою).
Згідно з пунктом 3 розділу VІ Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування`затвердженоїнаказом Міністерства фінансів України № 449 від20.04.2015, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
За наведених обставин справи, за наявностіподаних позивачем звітів щодо сум єдиного внеску, які підлягали сплаті у встановлені законом строки та відсутності доказів щодо: сплати обумовленої суми єдиного внеску; внесення платником змін/уточнень до поданої ним звітності; даних документальної перевірки платника, за наслідком якої могли б бути встановлені обставини стосовно завищення задекларованих показників, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно виставленопозивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) за платежем  єдиний внесок, сформовану на підставі даних звітності, поданої позивачем.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що аналіз змісту вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою є сума єдиного внеску, яка своєчасно не сплачена у строки, встановлені вказаним Законом.
Законодавством надано право податковому органу нарахувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів без складання акту перевірки, і у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платниками єдиного внеску (які не виконали обов`язок щодо самостійного обчислення і сплати цих внесків в порядку і розмірах, визначених законом) - відповідач вправі був обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником сум єдиного внеску, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що сума несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання за платежем єдиний внесок, відносно якої контролюючим органом сформовано оскаржувану вимогу є такою, що самостійно визначена позивачем у поданій ним звітності за даними бухгалтерських та інших документівта може бутискоригована виключно позивачем шляхом подання уточнюючої звітності, а власні дії позивача не можуть бути предметом судового розгляду щодо захисту порушенихправ позивача внаслідоксамостійних дій цього ж позивача.
Таким чином, враховуючи наявну інформацію інтегрованої картки та подану позивачем звітність, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені Законом № 2464-VI та Інструкцією № 449.
При цьому, оскільки позивачем самостійно було подано звіти про суми нарахованого єдиного внеску, колегіясуддів зазначає, що у даній справі не підлягають до застосування правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №520/3939/19, на застосуванні яких наполягає позивач, оскільки обставини даної справи є відмінними.
На підставі викладеного, оскільки під час судового розгляду справи підтверджено, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені Законом № 2464-VI та Інструкцією № 449, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для її прийняття, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для її скасування у судовому порядку.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 року по справі №520/6041/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  16.12.2021 року