ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року 
м. Черкаси

Справа № 707/1950/21		
Провадження № 22-ц/821/1792/21		
Категорія: скарга на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Єльцова В.О.
за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Черкаси  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2021 року (постановлену в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області під головуванням судді Суходольського О.М.) про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: АТ «ОТП Банк»; приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович про поділ спільного майна подружжя, - 

в с т а н о в и в :

19 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: АТ «ОТП Банк», приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. про поділ спільного майна подружжя.
Одночасно ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просила суд накласти арешт та винести заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», щодо нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, загальною площею 0,125 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 7124982500:01:001:0085, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельної ділянки, загальною площею 0,275га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 7124982500:01:001:0063, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. В обгрунтування поданої заяви ОСОБА_1 , зокрема, вказувала, що майно подружжя, яке є предметом поділу, може бути реалізовано в рамках виконавчого провадження, де ОСОБА_2 виступає боржником за вимогами банку про стягнення кредитних коштів.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній цивільній справі- відмовлено.
В апеляційній скарзі, поданій 2 вересня 2021 року ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції було поверхово досліджено докази в обґрунтування поданої нею заяви про забезпечення позову, не звернуто уваги на те, що вона не є боржником і станом на день подання позову відносно неї не існує жодного відкритого виконавчого провадження; вважає, що суд постановив неправосудне рішення,без врахування конкретних обставин, які підлягали з`ясуванню в ході розгляду питання щодо забезпечення позову, у зв`язку із чим просить ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою повністю задовольнити її вимоги, викладені в заяві про забезпечення позову.
27 вересня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від  Акціонерного товариства ОТП «Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому Банк, посилаючись на те, що апеляційна скаргає безпідставною, суперечить наявним матеріалам справи, просив апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2021 року - залишити  без змін.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в пункту 1, пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі №367/246/18 (провадження №61-46301св18).
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: АТ «ОТП Банк», приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. про поділ спільного майна подружжя.
Відповідно до заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 просить визнати майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, загальною площею 0,125 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 7124982500:01:001:0085, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки, загальною площею 0,275га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 7124982500:01:001:0063, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.
Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, заявниця зазначає, що дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак дане майно в рамках виконавчого провадження, де боржником виступає чоловік заявника ОСОБА_2 може бути реалізоване в рахунок заявленого позову про стягнення коштів за умовами кредитного договору, чим порушить її право власності на Ѕ частину спільного майна подружжя.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що призведе до порушення її прав.
Крім того, як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідно до договору іпотеки № PCL-F00/172/2007 від 24 липня 2007 року ОСОБА_2 передав АТ «ОТП Банк» в іпотеку в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту житловий будинок та дві земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
24 липня 2007 року ОСОБА_1 надала заяву про згоду на передачу в іпотеку зазначеного майна.
Є необґрунтованими посилання  ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, що суд не взяв до уваги те, що банк, як іпотеко держатель, може здійснити реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, що є предметом спору в даній справі, що порушить її право власності на Ѕ частину спільного майна подружжя, приймаючи до уваги, що вона не є боржником,і неприйняття судом заходів щодо забезпечення позову створить реальну загрозу невиконання судового рішення за наслідками розгляду справи за її позовом про поділ майна подружжя, оскільки такі посилання ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції правильно констатував в ухвалі, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності, бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Крім того, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного майна, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і обов`язки.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного та аргументованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Інші доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування за наведеними у скарзі ОСОБА_1 доводами не вбачає.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 374 та статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргуОСОБА_1   - залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: АТ «ОТП Банк», приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович про поділ спільного майна подружжя - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                          О.В. Карпенко

Судді                 Л.І. Василенко

                                                                В.О. Єльцов

/повний текст постанови суду виготовлений 19 жовтня 2021 року/