Ухвала
Іменем України
18 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 495/11343/18
провадження № 51-4115 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 серпня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Білгород-Дністровськогоміськрайонного суду Одеської області від 04 серпня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України ( далі – КК України) та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8732,94 грн. та компенсацію моральної шкоди в сумі 25000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Одеським апеляційним судом ухвалою від 18 травня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 серпня 2020 року – без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування зазначених судових рішень в частині стягнення моральної шкоди. 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що суд першої інстанції не перевірив усі вимоги позивача та не надав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України). Зазначає, що сума шкоди, заявлена потерпілою, не була підтверджена нею належним чином та є завищеною. Посилається на те, що потерпіла також в судовому засіданні не обґрунтувала яким чином отриманні нею ушкодження вплинули на ставлення колективу до неї та не надала висновок експертизи щодо обґрунтування своїх моральних страждань. Вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 щодо стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі, не мотивував свого рішення в цій частині. Зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції є не вмотивованими та не відповідають вимогам статей 370, 374 КПК України. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується доводів про неправильне вирішення судом цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
За змістом ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Так, згідно приписів ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Разом з цим, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави – моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, потерпілою заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 300 000 грн.
Так, суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, врахував те, що завдання тілесних ушкоджень потерпілій призвели до нервових та внутрішніх переживань останньої. Також судом враховано біль потерпілої і постійне відчуття переживання та побоювання за свій стан здоров`я, порушення сну, відірваність від активного соціального життя, приниження в присутності персоналу ресторану, власницею якого вона є. У зв`язку з чим, місцевий суд дійшов висновку, що перебування у лікарні мали негативний вплив на нервово-психічний стан організму потерпілої, та на її основний вид діяльності.
Разом з тим, виходячи із принципів розумності та справедливості суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлена потерпілою ОСОБА_6 сума моральної шкоди є завищеною і обґрунтовано зменшив її до 25 000 грн.
Апеляційний суд, погоджуючись також з висновками суду першої інстанції щодо розміру моральної шкоди, зазначив, що місцевий суд, з урахуванням вимог КПК України, ЦК України та практики Верховного Суду, визначив розмір грошового стягнення моральної шкоди потерпілій в розумних межах, що є достатнім та об`єктивним, для компенсації фізичних, моральних страждань та незручностей потерпілої, відповідає глибині її душевних страждань та характеру понесених нею втрат. 
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками судів першої та апеляційної інстанції та вважає, що розмір моральної шкоди вказаними судами було визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої і конкретних обставин справи, а тому вважати його необґрунтовано завищеним підстав немає.
Доводи захисника щодо того, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі, не мотивував свого рішення, також є необґрунтованими.
Також, як вбачається з вироку суду першого інстанції, місцевий суд прийшов до висновку про задоволення в повному обсязі цивільного позову потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки вказана сума була підтверджена нею відповідними квитанціями.
При цьому слід зазначити, що стороною захисту вказаний вирок суду в частині стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_5 , в апеляційному порядку стороною захисту не оскаржувався, у зв`язку з чим Верховний Суд позбавлений можливості перевірити рішення суду апеляційної інстанції в цій частині. 
Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги захисника та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції належним чином мотивована та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копії судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 серпня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 травня 2021 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                   ОСОБА_2                                             ОСОБА_3