ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1002/21  Номер провадження 22-ц/814/2322/21	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О., 
при секретарі Філоненко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Циганкова Ілона Ігорівна на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 травня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач згідно розпорядження № 1 від 07 квітня 2017 року прийнята на роботу з 10 квітня 2017 року до ФОП ОСОБА_1 бухгалтером, а 29 листопада 2019 року звільнилась з роботи за згодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України. При звільненні заробітна плата не виплачена. Остаточний розрахунок відповідач не провела.
Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідача заробітну плату у розмірі 119219,00 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 54050,00 грн.
Короткий зміст судових рішень
Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 травня 2021 року позов ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плата у розмірі 119 219,00 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 54 050,00 грн, а всього 245 269,00 грн. 
Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 2452, 69 грн.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 травня 2021 року за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишено без задоволення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Із заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 травня 2021 року не погодилася відповідач та оскаржила його в передбаченому цивільним процесуальним законодавством України порядку.
Прохала скасувати заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 травня 2021 року та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Скаржник вказує, що судом першої інстанції було прийнято оскаржуване рішення без встановлення обставин справи.
Особа, яка подала апеляційну скаргу заперечує факт прийняття на роботу позивача у спірний період, а також наголошує, що подані до суду докази ОСОБА_2 є підробленими, адже відповідач їх не оформлювала та не підписувала.
На підтвердження відсутності фактів існування трудових відносин вказує на інформацію, яка міститься у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 14 січня 2021 року відносно ОСОБА_2 , у якій відсутня інформація за спірний період про отримання позивачем від відповідача будь-яких доходів.
Доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу
Посилаючись на недоведеність тверджень щодо підроблення доказів, поданих позивачем до суду першої інстанції та відсутність сталої позиції відповідача щодо спірних правовідносин, ОСОБА_2 прохала апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Позиція учасників справи у суді апеляційної інстанції
Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. 
Встановлені обставини справи
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомостей, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 , 10 квітня 2017 року позивач була прийнята на посаду бухгалтера до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі розпорядження №1 від 07 квітня 2017 року.
В даній трудовій книжці міститься запис від 29 листопада 2019 року про звільнення з посади за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі розпорядження №1 від 28 листопада 2019 року (т.1, а.с. 7-9).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 14 січня 2021 року ОСОБА_2 за період з першого кварталу 2017 року по 4 квартал 2019 року отримувала доходи з таких джерел: СК «Іскра» та Управління соціального захисту населення Автозаводського району (т.1, а.с. 33).
Позиція апеляційного суду
Щодо поданих до апеляційного суду доказів ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до частини третьої статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Перегляд рішення суду першої інстанції в суді апеляційної інстанції відбувається з певними особливостями, передбаченими в Главі 1 Апеляційне провадження Розділу V Перегляд судових рішень.
Так, частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Разом з тим, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина друга статті 367 ЦПК України).
Також цивільним процесуальним законодавством України передбачені певні вимоги щодо оформлення копій письмових доказів: письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України); копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (частина четверта статті 95 ЦПК України).
З огляду на те, що відповідач подала до суду апеляційної інстанції докази, які не були нею подані до суду першої інстанції, що в свою чергу унеможливило їх врахування при ухваленні оскаржуваного судового рішення, відсутності доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача та враховуючи, що надані копії не є належним чином завіреними, колегія суддів при розгляді апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 не бере їх до уваги.
Щодо трудових відносин
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (статті 4 ЦПК України) і що також гарантовано статтею 124 Конституції України.
За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
Відповідно до положень частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 24 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. 
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року по справі №127/8360/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.
Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 344/2293/19 (провадження № 61-1121св20) зазначено, що «встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу».
Колегія суддів зазначає, що при розгляді даної справи позовні вимоги про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідними від встановлення факту перебування у трудових відносинах, тому, перш за все, встановленню підлягає саме факт перебування позивача з відповідачем у трудових правовідносинах, що заперечується роботодавцем.
Відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Так, на підтвердження виникнення трудових правовідносин між позивачем та відповідачем, ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції копію трудової книжки, в якій зазначено, що 10 квітня 2017 року позивач була прийнята на посаду бухгалтера до ФОП ОСОБА_1 на підставі розпорядження №1 від 07 квітня 2017 року. В даній трудовій книжці міститься запис від 29 листопада 2019 року про звільнення з посади за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі розпорядження №1 від 28 листопада 2019 року.
Відповідно до статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що трудові книжки в обов`язковому порядку ведуться на всіх працівників.
Питання, що стосуються ведення трудових книжок, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників». Детальніше порядок ведення трудових книжок визначається Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (з наступними змінами та доповненнями).
В пункті 2.21-1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників.
Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: «Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: «трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)»), а при звільненні - запис: «Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)», при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державно службою зайнятості: «трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)».
Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою.
Разом з тим, у пункті 4.1. вищезазначеної Інструкції зазначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З аналізу поданої до суду першої інстанції копії трудової книжки позивача вбачається, що в ній відсутні будь-які відомості про трудовий договір, який зареєстровано у державній службі зайнятості та його зняття з реєстрації, у передбаченому Інструкцією порядку. Також внесені відомості до трудової книжки засвідчені іменною печаткою ФОП ОСОБА_1 із зазначенням її прізвища та ініціалів, однак відсутній підпис роботодавця. 
Також колегія суддів зазначає, що відповідач не погоджується із внесеними відомостями, виконаними від її ім`я, до трудової книжки позивача, про що свідчить подання заяви до правоохоронних органів про підроблення трудової книжки, на підставі якого внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12021175500000906.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів критично ставиться до копії трудової книжки як до доказу виникнення трудових правовідносин між позивачем та відповідачем, адже з аналізу даного доказу неможливо встановити дійсні обставини справи.
Що ж стосується поданих до суду довідок про доходи, виданих ОСОБА_2 для подання до органів соціального захисту населення для оформлення соціальної допомоги (житлової субсидії), в якій вказано, що відповідач працює у ФОП ОСОБА_1 із зазначенням заробітної плати, то відповідно до частини другої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (частина третя вищевказаної статті).
З матеріалів справи вбачається, що даний доказ не є засвідченим належним чином, а тому не може братись до уваги при вирішенні даної справи.
Враховуючи, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження перебування у трудових відносинах з відповідачем у період з 10 квітня 2017 року по 29 листопада 2019 року, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, що є похідними від встановлення факту перебування у трудових відносинах, про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до переконання про необхідність задоволення апеляційної скарги, а тому заочне рішення суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено повністю та те, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, то слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати за подачу апеляційної скарги (в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) в розмірі 1362,00 грн, а судові витрати у розмірі 1788,29 грн (в частині стягнення заробітної плати) слід компенсувати відповідачу за рахунок держави .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Циганкова Ілона Ігорівна – задовольнити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 травня 2021 року – скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати за подачу апеляційної скарги (в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) в розмірі 1362,00 грн.

Компенсувати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за рахунок держави судові витрати за подачу апеляційної скарги (в частині стягнення заробітної плати) в розмірі 1788,29 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.
Головуючий                                                                В.П. Пікуль 
Судді                                                                        Т.В. Одринська
О.О. Панченко