Номер провадження: 33/813/1415/21
Номер справи місцевого суду: 496/3849/21 
Головуючий у першій інстанції Пасечник М.Л. 
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Судді Цюри Т.В.,
За участю секретаря судового засідання - Лопотан В.І.,
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) працююча у Нерубайській сільській раді, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2021 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та піддано її адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривень.
В судове засідання апеляційного суду призначене на 30.11.2021 року з`явилася: апелянт ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення насильства в сім`ї - це умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачено наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.
Тобто згідно вказаної норми закону, обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне вчинення домашнього насильства. Виходячи з пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року N 2229-VIII, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство (п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.
       Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАБ №702486 від 16.08.2021року, 10.08.2021 року ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , а саме обмежила своїми діями мешкати за вказаною адресою, що призвело до домашнього насильства. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
До вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАБ №702486 від 16.08.2021року додано: заяву ОСОБА_3 (а.с.4), копію паспорту ОСОБА_3 (а.с. 5-7), копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 (а.с. 8), письмові пояснення ОСОБА_2 (а.с. 9-11), заява ОСОБА_2 (а.с. 12-13), заява ОСОБА_4 (а.с. 14), копію паспорту ОСОБА_1 (а.с 15-17). 
Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях    ОСОБА_1    складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
Так, у доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що ніяких насильницьких дій у відношенні своєї доньки вона не вчиняла, а докази, які містяться в матеріалах справи не є такими, що свідчать про наявність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Зокрема, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, 30.11.2021 року, ОСОБА_1 пояснила, що її донька - ОСОБА_2 сама вирішила пожити деякий час з батьком, оскільки вона забороняла їй фарбуватись під «гота», жодних насильницьких дій у відношенні своєї доньки вона не вчиняла, вона дуже хвилюється за свою доньку, оскільки у неї перехідний вік. Колишній чоловік навмисно настроює доньку проти неї, оскільки вони не можуть поділити після розлучення будинок. Також ОСОБА_1 пояснила, що вона ніколи не зловживала спиртними напоями, надавши при цьому, сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду та медичну довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, зазначивши, що це її колишній чоловік зловживає спиртними напоями, що підтверджується відповідними довідками.
При цьому ОСОБА_1 також зазначає, що посилання в оскаржуваній постанові суду на те, що вона в судовому засіданні свою провину у вчиненні вказаного правопорушення визнала та їй були роз`ясненні її права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції та ст. 268 КУпАП - не відповідає дійсності, оскільки судове засідання по даній справі взагалі не проводилось. Більш того, 01.10.2021р., тобто у день судового засідання вона подала до суду заяву із проханням про можливість ознайомитися з матеріалами справи, виготовити фотокопії матеріалів справи та відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що вона бажає скористатися правовою допомогою адвоката (а.с. 21), однак суд не врахував вищевказану заяву, чим фактично позбавив її конституційного права на професійну правничу допомогу, тобто позбавив її права захисту. 
Також, з метою перевірки доводів викладених в апеляційній скарзі, в апеляційному суді був допитаний в якості свідка - ОСОБА_5 , який пояснив що ОСОБА_1 є його сестрою. В той день - 10.08.2021 року його племінниця (похресниця) - ОСОБА_2 не хотіла йти до дому, оскільки в неї стався конфлікт із мамою - ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, він запропонував їй піти до нього, після чого приїхав її батько - ОСОБА_3 та забрав доньку до себе. ОСОБА_5 також пояснив, що дитина - ОСОБА_2 , користуючись тим, що батьки розлучені, маніпулює як батьком так і матір`ю, вона диктує їм свої умови життя. Його сестра ніколи не зловживала спиртними напоями. 
При цьому, конфліктна ситуація між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.
Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення    ОСОБА_1 10 серпня 2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
Окрім того, із пояснень неповнолітньої ОСОБА_2 які були надані останньою в присутності її батька - ОСОБА_2 (а.с. 9-11), вона зазначила, що після розлучення її батьків вона залишилась проживати з матір`ю , однак в них виникають конфлікти і тому вона сама вирішила проживати з батьком , останній конфлікт між нею та матір`ю мав місце 06.08.2021 року. 
Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість    ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Особу може бути визнано винною у чиненні адміністративного правопорушення, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення.
Таким чином, всі перераховані вище обставини, у своїй сукупності, дають апеляційному суду прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначеному в протоколі час та місці ( 16.08.2021 року), дійсно здійснила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять достатньо доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 вчиняла насильство стосовно свої неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , у зв`язку із чим постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.
На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2021 року - скасувати. 
Провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності:  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 
Одеського апеляційного суду: Т.В. Цюра