Справа № 161/13720/21 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1322/21  Категорія: 114    	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
21 жовтня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Здрилюк О. І., Шевчук Л. Я.,
секретар судового засідання Савчук Т. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , обгрунтовуючи його тим, що вона з 04 лютого 2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час перебування в шлюбі в них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04 березня 2019 року шлюб між ними розірвано. ОСОБА_2 ще під час шлюбу вчиняв протиправні дії щодо неї та членів її родини, внаслідок чого вона з дітьми була вимушена змінити місце проживання та переїхала до с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області. Однак ОСОБА_2 і надалі через своїх спільників та особисто вчиняє психологічний тиск на неї та на громадянку ОСОБА_5 , яка є власником будинку, в якому вона наразі мешкає. Зазначає, що про вчинення ОСОБА_2 неправомірних дій вона неодноразово повідомляла працівників поліції, які не завжди належним чином реагували на такі її звернення. На думку заявника, про неправомірність дій ОСОБА_2 відносно неї свідчить її заява до Волинської обласної прокуратури, яка 04 червня 2021 року надійшла до ВП № 1 (м. Нововолинська) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області. Ухвалою Нововолинського міського суду від 07 липня 2021 року суд зобов`язав ВП № 1 (м. Нововолинська) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення ОСОБА_2 та членами його родини кримінального правопорушення. 22 липня 2021 року ВП № 1 (м. Нововолинська) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Вважає, що вона зазнала домашнього насильства та просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , на строк 12 місяців та встановити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки: - заборонити наближення до ОСОБА_1 на 100 метрів; - заборонити наближатись до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; - заборонити наближатись до місця навчання ОСОБА_3 за адресою: с. Гірка Полонка, вул. Шкільна, 3Б Луцького району Волинської області ; - заборонити наближатись до місця відвідування ОСОБА_4 Гіркополонківського ЗДО №2 «Калинка» за адресою: с. Гірка Полонка, вул. Горохівська, 63 Луцького району Волинської області ; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та її дітей, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; - заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_4 та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа  ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису відмовлено. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднесено на рахунок держави. 
Заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду.
В апеляційній скарзі заявник покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне встановлення обставин справи, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду матеріалам справи, просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення, яким заяву про видачу обмежувального припису задовольнити.
ОСОБА_1 подала до Волинського апеляційного суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Герасимчук Л.Р. подала клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням представника заінтересованої особи у відпустці, пов`язаній з лікуванням, в період з 17.10.2021 по 03.11.2021 включно. Суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання, оскільки до клопотання, в порушення ст. 223, ст. 240 ЦПК України, не подано жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених у клопотанні.
Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 не зазначила доказів вчинення відносно неї домашнього насильства, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Такі висновки суду першої інстанції є правильними ґрунтуються на дійсних обставинах справи та відповідних нормах процесуального закону, а тому з ними повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 2012 року та є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
  ОСОБА_1 вказує, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства психологічного характеру, її кривдником є ОСОБА_2 . 
Однак, заявник належних доказів на підтвердження своїх вимог не надала.
Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник вважає доказом вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства ту обставину, що ВП № 1 (м. Нововолинська) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою про вчинення кримінального правопорушення.
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 07 липня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність ВП №1 (м. Нововолинська) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області задоволено, постановлено зобов`язати ВП №1 (м. Нововолинська) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 214 КПК України.
З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 22 липня 2021 року ВП №1 Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_1 , номер кримінального провадження 12021030520000429, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 140 КК України (неналежне виконання професійних обов`язків медичним або фармацевтичним працівником). З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 заявила про неналежне виконання медичними працівниками професійних обов`язків відносно її матері ОСОБА_6 , яка померла в медичній установі у 2015 році внаслідок онкологічного захворювання.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до положень пунктів 3, 6, 7, 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з пунктами 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до частини третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні (ст. 350-6 ЦПК України).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі заявник не зазначила в чому саме полягає вчинення щодо неї фізичного, економічного та психологічного насильства з боку ОСОБА_2 . В матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_2 будь-якої форми домашнього насильства відносно ОСОБА_1 .
Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності правових підстав для видачі обмежувального припису, суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів приходить до висновку, що заявником не доведено, а матеріали справи не містять достатніх, достовірних та переконливих доказів того, що саме заінтересована особа є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису - відсутні.
Саме по собі звернення заявниці  ОСОБА_1 до правоохоронних органів про можливе вчинення кримінального правопорушення без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не може свідчити про те, що вона стала жертвою домашнього насильства і бути підставою для застосування судом спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
За наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав вважати, що наявні ризики настання насильства у майбутньому у разі не застосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи.
Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2021 року в цій справі залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий  

Судді