ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3875/21                                         Суддя першої інстанції: Валентина ТИМОШЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 листопада 2021 року                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                    - Степанюка А.Г.,
суддів                               - Бужак Н.П., Єгорової Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Черкаській області) про:
- визнання протиправними дії ГУ ПФ в Черкаській області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 сумою 27  252,80 грн;
- зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01.12.2019, з урахуванням раніше проведених виплат, а також зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області у подальшому здійснювати виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 позов задоволено частково: 
- визнано протиправними дії ГУ ПФ в Черкаській області щодо обмеження ОСОБА_1 з 01.12.2019 розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність;
- зобов`язано ГУ ПФ в Черкаській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплачувати призначену ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016, а відтак зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), внесені Законом №1774-VIII до цієї норми, яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Також суд підкреслив, що рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено право Позивача на отримання пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про здійснення виплати пенсії у подальшому без обмеження максимальним розміром є передчасними, оскільки захисту підлягають лише порушені права.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів з посиланням на постанову Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №580/234/19 зазначає, що, Позивач отримує пенсію на підставі Закону №2262-ХІІ, а тому Відповідачем правомірно обмежено розмір такої пенсії на підставі норм Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», які є чинними, неконституційними не визнані, а тому є обов`язковими для застосування.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в її задоволенні у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Відповідачем протиправно обмежено розмір виплати пенсії відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, адже рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 ці положення Закону № 2262 визнано неконституційними. Зазначає про безпідставність посилання Апелянта на постанову Верховного Суду у справі №580/234/19, оскільки вона є нерелевантною до спірних правовідносин. Наголошує на неврахуванні Відповідачем неможливості звуження чи обмеження вже існуючих прав. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2021 призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ в Черкаській області.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ у Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону №2262-ХІІ з липня 2008 року.
12.12.2017 Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії без застосування обмеження максимального розміру пенсії.
Листом ГУ ПФ у Черкаській області від 14.12.2017 №386/Ш-10 заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення та зазначено, що згідно ст. 43 Закону максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Не погоджуючись з обмеженням максимального розміру своєї пенсії, 05.01.2018 Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії ГУ ПФ у Черкаській області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 сумою 10  740,00 грн;
- зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії Позивачу відповідно до Закону без обмеження її максимального розміру, починаючи з 05.07.2017, з урахуванням раніше проведених виплат, а також зобов`язати Відповідача в подальшому здійснювати виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 у справі №823/50/18 (а.с. 17-22), яке набрало законної сили 19.04.2018 (а.с. 24-25), позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 сумою 10  740 грн;
- зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» без обмеження її максимального розміру, починаючи з 05.07.2017 року з урахуванням раніше проведених виплат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Разом з тим, матеріали справи свідчать, що 16.04.2021 ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ ПФ в Черкаській області із заявою про виплату пенсії без обмеження максимальним розміром (а.с. 26).
Листом від 14.05.2021 №3023-2667/Ш-03/8-2300/21 (а.с. 27-28) ГУ ПФ в Черкаській області відмовило ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з посиланням на приписи Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». Крім того, у листі підкреслено, що у мотивувальній частині рішення суду у справі №823/50/18 зазначено, що зобов`язання відповідача в частині здійснення в подальшому виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром задоволенню не підлягає. Тому, як вказано у листі, виплата пенсії провадиться в розмірі, який встановлений на дату проведення перерахунку на виконання рішення суду. Окремо Відповідачем звернуто увагу, що рішення суду від 05.02.2018 у справі № 823/50/18 не містить зобов`язань щодо вчинення будь-яких інших дій органами Пенсійного фонду України в подальшому, зокрема, проведення подальших перерахунків пенсії. Одночасно у вищевказаній відповіді Відповідача зазначено, що загальний розмір пенсії з 01.10.2017 становить 27  252,80 грн., яку Позивач отримує і на цей час.
Як встановлено судом першої інстанції, Позивач зауважує, що відповідно до витягу з рішення про перерахунок пенсії розмір пенсії з надбавками в період з 01.07.2021 по 30.11.2021 становитиме 39  016,44 грн та з 01.12.2021 року - 39  096,44 грн., що свідчить про зростання пенсійного забезпечення інвалідів війни 1-ї групи, до якої відноситься останній (а.с. 30-32).
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 19, 129-1 Конституції України, ст. 43 Закону №2262-ХІІ, рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та ряду правових позиції Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на те, що з 20.12.2016 згідно рішення Конституційного Суду України відновлене право Позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром.
З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, чинній з 01.01.2016 по 20.12.2016) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.
Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.
У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.
Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення суду конституційної юрисдикції передбачено, що положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Таким чином, починаючи з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 300/633/19 та від 21.09.2021 у справі № 370/2610/17.
До того ж, в указаних постановах суд касаційної інстанції підкреслив, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частину сьому статті 43, а тому внесені у подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності 01.01.2017) зміни до частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
У цьому контексті Верховний Суд зауважив, що буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Викладене, у свою чергу, свідчить, що наразі стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не містить положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Посилання ГУ ПФ у Черкаській області на те, що положення ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» щодо обмеження розміру пенсії військовослужбовців десятьма прожитковими мінімумами є чинними, а відтак підлягають застосуванню до спірних правовідносин, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, спеціальним законом, що їх регулює, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», по-друге, у своєму рішенні від 20.12.2016 року Конституційний Суд України підкреслив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Також судовою колегією відхиляються посилання Апелянта на постанови Верховного Суду у справах №580/234/19, №580/492/19, №440/2423/19 та №640/5854/19, оскільки вони прийняті у період з 24.06.2020 по 10.12.2020, у той час як Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція, якою є позиція Верховного Суду у вже згаданих вище постановах від 10.09.2021 у справі № 300/633/19 та від 21.09.2021 у справі № 370/2610/17.
Колегія суддів погоджується з доводами Апелянта про те, що рішенням суду у справі №823/50/18 було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФ у Черкаській області у подальшому здійснювати виплату пенсії без обмеження її максимального розміру з підстав їх передчасності. Разом з тим, з моменту набрання законної сили рішенням суду у справі №823/50/18 правове регулювання спірних правовідносин не змінилося, а відтак проведення Відповідачем перерахунку пенсії Позивача з 01.12.2019 без його урахування перебувало поза межами правового поля. При цьому колегія суддів звертає увагу, що проведення ГУ ПФ в Черкаській області нового перерахунку пенсії ОСОБА_1 свідчить про виникнення між сторонами спору нових правовідносин, щодо яких спір у справі №823/50/18 вирішений не був.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.          

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Н.П. Бужак

                                                                                                    Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складено та підписано « 09» листопада 2021 року.